Постанова
Іменем України
 
06 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 939/221/21
провадження № 61-2767св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  ОСОБА_2 , обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Бригантина-2»,
треті особи: ОСОБА_3 , державний реєстратор Гостомельської селищної ради Київської області Кирилова Наталія Миколаївна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Баховський Михайло Михайлович, на рішення Бородянського районного суду Київської області від 16 листопада 2021 року у складі судді Герасименко М. М. та постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року у складі колегії суддів: Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Бригантина-2» (далі - ОК «ЖБК «Бригантина-2»), треті особи: ОСОБА_3 , державний реєстратор Гостомельської селищної ради Київської області Кирилова Н. М., про визнання недійсним договору та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з одночасним припиненням права власності на нерухоме майно.
Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що 18 лютого 2013 року між нею та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договір переуступки паю на квартиру в ОК «ЖБК «Бригантина-2» з поетапною оплатою, відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передає їй свій пай у ОК «ЖБК «Бригантина-2», що відповідає праву на вступ в ОК «ЖБК «Бригантина-2» та отримання свідоцтва на право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а також часткової спільної власності на земельну ділянку, на якій розташовано будинок. 
Відповідно до акта приймання-передачі від 20 лютого 2013 року ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 прийняла зазначену квартиру. У рахунок належних до сплати сум вона передала ОСОБА_2 19 500,00 дол. США.
22 січня 2021 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 58704473 ОСОБА_1 дізналася, що на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна від 13 березня 2020 року, довідки про повну сплату від 14 березня 2020 року, договору про пайову участь від 13 березня 2020 року здійснено повторну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 
ОСОБА_1 зазначала, що спір між нею та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 щодо зазначеної квартири неодноразово був предметом розгляду у судах різних інстанцій. 
Постановою Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 360/1970/17 скасовано попередній запис про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру.
Незважаючи на факт чинності договору переуступки паю від 18 лютого 2013 року, що неодноразово встановлено судовими рішеннями (є преюдиційними обставинами), ОСОБА_2 не визнає за нею права на спірну квартиру та вдруге намагається відібрати квартиру, оформлюючи на себе право власності на підставі недійсних та підроблених документів.
Станом на 13 березня 2020 року пай на спірну квартиру передано ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , тому він не міг одночасно бути переданим іншій особі.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 , посилаючись на статті 203, 215, 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати недійсним договір про спільну пайову участь у будівництві житлового будинку, укладений 13 березня 2020 року між ОК «ЖБК «Бригантина-2» та ОСОБА_2 на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51762740 від 24 березня 2020 року, прийняте державним реєстратором Гостомельської селищної ради Київської області Кириловою Н. М., з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 на зазначену квартиру, зареєстрованим 20 березня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 36070003.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 16 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним договір про спільну пайову участь у будівництві житлового будинку, укладений 13 березня 2020 року між ОК «ЖБК «Бригантина-2» та ОСОБА_2 на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 березня 2020 року індексний номер 51762740, прийняте державним реєстратором Гостомельської селищної ради Київської області Кириловою Н. М., зареєстроване 20 березня 2020 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 36070003, та припинено право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір про переуступку паю на квартиру від 18 лютого 2013 року не скасований, не визнаний недійсним і свою дію не припинив, тому укладення між ОК «ЖБК                 «Бригантина-2» та ОСОБА_2 договору про спільну пайову участь у будівництві житлового будинку від 13 березня 2020 року, предметом якого є спірна квартира, за наявності чинного договору про переуступку паю на квартиру від 18 лютого 2013 року, а також подальша реєстрація права власності за ОСОБА_2 , порушує права ОСОБА_1 як користувача та володільця квартирою.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишено без задоволення.
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 16 листопада 2021 року залишено без змін.
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, характер спірних правовідносин, правильно застосувавши норми матеріального права, урахувавши висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 360/1970/17, та взявши до уваги наявний між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 чинний договір переуступки паю на спірну квартиру в ОК «ЖБК «Бригантина-2» з поетапною її оплатою, від 18 лютого 2013 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що укладення 13 березня 2020 року між ОСОБА_2 та ОК «ЖБК                        «Бригантина-2» договору про спільну пайову участь у будівництві житлового будинку, предметом якої є спірна квартира АДРЕСА_1 , що перебуває з лютого 2013 року у користуванні та фактичному володінні ОСОБА_1 , порушує права останньої, тому суд законно визнав оспорюваний правочин недійсним та скасував реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 , яка була здійснена на підставі оскаржуваного позивачем договору від 13 березня 2020 року. Такі висновки районного суду повністю узгоджуються із матеріалами справи та встановленими судом обставинами справи, які відповідачем не спростовані у суді апеляційної інстанції.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У лютому 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Баховський М. М., на рішення Бородянського районного суду Київської області від 16 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник вказує на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц, у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17, та у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 759/20387/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 758/2524/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 635/2208/16-ц, від 30 липня 2020 року у справі № 752/13695/18, від 19 серпня 2020 року у справі № 201/16327/16-ц, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційну скаргу мотивовано тим, щосуди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що позивач неодноразово зверталася до суду з аналогічними позовами щодо визнання недійсним договору про переуступку паю.
Крім того, суди попередніх інстанцій не обґрунтували з посиланням на конкретну норму права незаконність рішення державного реєстратора, зокрема не навели обставин та правового обґрунтування які були перешкоди в проведенні державної реєстрації. При цьому відсутність підстав для відмови у проведенні реєстрації або зупинення розгляду заяви про реєстрацію вказують на законність рішення державного реєстратора.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її з суду першої інстанції.
У травні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали
Фактичні обставини справи, встановлені судами
18 лютого 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договір переуступки паю на квартиру в ОК «ЖБК «Бригантина-2» з поетапною оплатою, відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передає ОСОБА_1 свій пай в ОК «ЖБК «Бригантина-2», який відповідає праву на вступ в ОК «ЖБК «Бригантина-2» та отримання свідоцтва на право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , а також часткової спільної власності на земельну ділянку, на якій розташовано будинок.
Згідно з умовами цього договору за отримання паю на квартиру, загальна вартість якої складає 48 200,00 дол. США, ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 аванс на суму 40 625,00 грн, що еквівалентно 5 000,00 дол. США. Решту суми у розмірі 43 200,00 дол. США ОСОБА_1 сплачує ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за системою «ануїтет» на 5 років під 12,5 % щомісячно в розмірі 971,91 дол. США. Отримання кожного платежу підтверджується розпискою. Перша оплата у березні 2013 року. У разі дострокової оплати здійснюється перерахунок та відсотки нараховуються лише на залишок боргу.
Відповідно до пункту 5 цього договору ОСОБА_1 набуває права користування квартирою з дня підписання договору, а право власності на квартиру з моменту отримання свідоцтва на право власності на квартиру шляхом вступу в кооператив «ОК «ЖБК «Бригантина-2» після сплати вартості квартири.
Згідно із заявою ОСОБА_1 від 18 лютого 2013 року вона була прийнята в члени кооперативу ОК «ЖБК «Бригантина-2».
На підставі договору переуступки паю на квартиру в ОК «ЖБК «Бригантина-2» з поетапною оплатою від 18 лютого 2013 року ОСОБА_1 набула право користування зазначеною квартирою та проживає в ній з 20 лютого 2013 року, що підтверджує акт прийому-передачі від 20 лютого 2013 року.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року у справі № 360/1970/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2019 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОК «ЖБК «Бригантина-2», третя особа - ОСОБА_3 , про визнання договору недійсним та скасування права власності на нерухоме майно задоволено частково. Скасовано право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29 березня 2016 року за № 14203294. У іншій частині позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 22 січня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником - ОСОБА_4 , задоволено частково.
Змінено рішення Бородянського районного суду Київської області від 11 червня 2018 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2019 року, та викладено його в новій редакції. Скасовано запис про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 29 березня 2016 року за № 14203294. У іншій частині позову відмовлено.
13 березня 2020 року між ОК «ЖБК «Бригантина-2» та ОСОБА_2 укладено договір про спільну пайову участь у будівництві житлового будинку. Предметом вказаного договору сторонами зазначено спільне будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , з подальшою передачею пайовикові його частки у вигляді двокімнатної квартири № 19 , площею 50,8 кв. м, на другому поверсі триповерхового будинку з мансардою. 
Відповідно до умов цього договору ОК «ЖБК «Бригантина-2» зобов`язувалося забезпечити будівництво та введення в експлуатацію у четвертому кварталі 2012 року закінченого будівництва. У зазначені терміни ОК «ЖБК «Бригантина-2» зобов`язувалося передати ОСОБА_2 спірну квартиру у відповідній комплектації (підпунктів 2.1.2, 2.1.3 договору).
У свою чергу, ОСОБА_2 зобов`язувалася брати участь у забезпеченні будівництва житлового будинку у АДРЕСА_2 у межах вартості робіт з будівництва квартири № 19 , що складається з постачання ОСОБА_2 будівельних матеріалів, необхідних для будівництва будинку згідно з отриманою специфікацією у термін, вказаний у специфікації та в разі необхідності виконання робіт по забезпеченню будівництва, з остаточним розрахунком після отримання декларації про готовність об`єкта до експлуатації (підпункту 2.2.1 договору).
Пунктом 3.1 зазначеного договору передбачено, що для забезпечення будівництва в розмірі належної йому частки житла пайовик поставляє будівельні матеріали, необхідні для будівництва будинку, згідно з специфікацією на суму частини (не менше ніж 50 %) вартості квартири. У пункті 8.1 договору зазначено, що передана у власність пайовика квартира є виділеним в натурі майном, не обтяженим правами третіх осіб, в тому числі кооперативу.
Відповідно до акта прийому-передачі від 13 березня 2020 року голова правління ОК «ЖБК «Бригантина-2» Свиридюк С. С. передав, а ОСОБА_2 прийняла двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Зауваження щодо квартири відсутні.
Для здійснення реєстрації права власності за ОСОБА_2 реєстратору було надано довідку ОК «ЖБК «Бригантина-2» від 14 березня 2020 року № 14032020/1, у якій зазначено, що ОСОБА_2 є членом ОК «ЖБК «Бригантина-2» згідно з рішенням загальних зборів (протокол від 26 серпня 2012 року № 4.1) та власником паю на квартиру АДРЕСА_1 . Зазначена квартира в ОК «ЖБК «Бригантина-2» побудована господарчим способом, будинок введено в експлуатацію 26 грудня 2012 року. Ця квартира не продана, під забороною чи арештом не знаходиться.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Баховський М. М., задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
За змістом статей 319, 386-387 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Суди першої та апеляційної інстанцій, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та врахувавши висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 22 січня 2020 року у справі № 360/1970/17, дійшли обґрунтованого висновку, що оскільки договір про переуступку паю на квартиру не визнаний недійсним і свою дію не припинив, то договір про спільну пайову участь у будівництві житлового будинку, укладений 13 березня 2020 року між ОК «ЖБК «Бригантина-2» та ОСОБА_2 на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , підлягає визнанню недійсним, оскільки порушує права ОСОБА_1 , як користувача та володільця квартирою, тому обґрунтовано задовольнив позов у цій частині.
Щодо позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію прав, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме скасування рішення про державну реєстрацію речових прав, про що і просив позивач, звертаючись до суду з указаним позовом.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 23 червня 2020 року у справі № 906/516/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 754/8547/19.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо неврахування судами відповідної судової практики Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду та Верховного Суду, на які заявник посилалася у касаційній скарзі, оскільки висновки судів попередніх інстанцій не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду.
Отже, суди попередніх інстанцій врахували правові висновки Великої Палати Верховного Суду, які є релевантними для цієї справи. При цьому судова практика у цій категорії справ є сталою, а відмінність залежить лише від доказування.
Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій у межах доводів касаційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Крім того, в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України суди попередніх інстанцій всебічно, повно та об`єктивно надали оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження                           № 14-446цс18)).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 403, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Баховський Михайло Михайлович, залишити без задоволення.
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 16 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                      С. Ф. Хопта
 
       Є. В. Синельников
 
       В. В. Шипович