КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 753/8650/21
провадження № 22-ц/824/1448/2023
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 травня  2023 року                                                                                                м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.
при секретарі  Жванко  О. Є. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,  завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Байди Віктора Васильовича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року в складі судді Шаповалової К. В.,
 
встановив:
 
26.04.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,   завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Посилалась  на  ті підстави,  що  13.08.2019, приблизно о 09 год. 35 хв.,    ОСОБА_3 ,  керуючи автомобілем BMW, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись  по  Бориспільському  шосе в м.  Києві,  в порушення  вимог  п.12.1 ПДР  України, не  врахував  дорожньої обстановки,  не  вибрав безпечної  швидкості руху, не  впорався з керуванням,  у зв`язку з  чим скоїв  наїзд  на   автомобіль  Volkswagen Polo, держаний номер НОМЕР_2 , що  на належить  їй  праві власності, який  від  удару   відкинуло  на  автомобіль  Chevrolet Aveo,  державний номер  НОМЕР_3 . Внаслідок  вказаної ДТП   транспортні  засоби зазнали механічних   пошкоджень.  
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року (справа №753/16513/19), залишеною  без змін постановою  Київського  апеляційного  суду від 30 січня  2020 року,  винним у вчиненні  адміністративного  правопорушення, передбаченого  ст. 124  КУпАП, внаслідок  якого  сталася дана  ДТП,   визнано   ОСОБА_2 .   
Зазначала,  що  цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання  ДТП не була застрахована, у зв`язку з  чим  вона звернулась  до   МТСБУ з заявою про  виплату страхового  відшкодування. За результатами розгляду   вказаної заяви  МТСБУ було здійснено розрахунок та виплачено страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн.
Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу Volkswagen Polo, державний номер НОМЕР_2 ,  №7531/08/19 від 04.09.2019, вартість матеріального збитку складає                137 430,27 грн.
З огляду  на реальну  вартість   втраченого  майна,  позивач просила суд стягнути  з   відповідача на  свою  користь різницю  між  розміром  фактичної  шкоди  та розміром страхового  відшкодування  в розмірі   37 430,27  грн ( 137 430, 27  грн   - 100 000 грн). 
Крім цього,  просила  відшкодувати    моральну  шкоду у розмірі  12 000  грн , яка була  їй завдана  внаслідок пошкодження  її  майна  -  автомобіля,  який  був для  неї основним засобом  пересування. 
Також просила  відшкодувати   судові витрати  в розмірі   9 908  грн. 
21.10.2021  ОСОБА_1   звернулась до  суду з заявою про   зменшення  позовних вимог.  З огляду на  те, що  належний їй  транспортний засіб за наслідками даної ДТП  був  фізично  знищений, відповідно  до  договору купівлі-продажу  транспортного  засобу від 01.09.2020  останній  було  продано  за  13 000 грн, позивачка  просила   відшкодувати  завдану  майнову шкоду в розмірі   24 430,27  грн. 
09.08.2021 ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. 
Посилався на  ті підстави,  що   відповідно  до  положень п. 3 ч. 1 ст. 1188  ЦК  України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно  до  висновку №4-10/19 експертного автотехнічного, транспортно-трасологічного та компьютерно-технічного дослідження  по факту ДТП за участю автомобілів BMW Х3 НОМЕР_1 , Volkswagen Polo НОМЕР_2  та Chevrolet Aveo НОМЕР_3 від 31.10.2019,  як небезпечна, так і аварійна дорожня ситуація були створені одноособовими діями водія автомобіля Volkswagen Polo - ОСОБА_1 , які суперечили вимогам пп. 1.5, 2.3.б), 2.10,9.9 а),9.10 та 15.2 ПДР.
Не зважаючи на  наведене вище, постановою  Дарницького  районного  суду м. Києва  від  27 листопада  2019  року  у справі  №753/16513/19  провадження  у справі   про  притягнення  до  адміністративної  відповідальності ОСОБА_2   за ст. 124 КУпАП    закрито  у зв`язку з закінченням  строків накладення  адміністративного стягнення. 
Вважає, що  питання  про винуватість  водія ОСОБА_1    в ДТП,  яка мала  місце  13 серпня  2019 року,  може    вирішуватись  в межах  спору  про  відшкодування  заподіяної  учасниками такої  ДТП   шкоди один  одному. 
Зазначав, що  саме внаслідок  умисних дій   ОСОБА_1 , як власника джерела  підвищеної небезпеки,  було створено   дорожню  обстановку,  за якої  нею було  залишено   власний транспортний засіб  в смузі  руху  попутних  автотранспортних засобів, що створило   загрозу  вчинення  ДТП.   ОСОБА_1   не  було вчинено  дій для того,  щоб   інші  учасники руху могли побачити те, що  належний їй транспортний засіб   внаслідок   виходу з ладу   є нерухомим, а отже  створює  перешкоди для  інших учасників  дорожнього  руху , які рухаються  в попутному  напрямку.  
Відповідно до висновку експерта №0608/21 ( товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ ), складеного 03.08.2021, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу - автомобілю  BMW Х3 XDrive 28i, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП,  складає 444 163,03 грн. Ринкова вартість цього  колісного транспортного засобу у аварійному (пошкодженому) стані після ДТП  складає 119 844,76 грн.
Враховуючи викладене,  просив стягнути з   ОСОБА_1 на його користь  розмір  збитків , які він  зазнав та які були результатом   порушень   позивачем  за первісним позовом   Правил дорожнього  руху,  в розмірі 324 318,27 грн. 
Також просив відшкодувати  витрати  на оплату висновку  експерта №0608/21 від  03.08.2021 в сумі 6 000 грн та 13 303  грн  судових витрат. 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП ,   24 430,27 грн,  моральної  шкоди  - 4 000 грн, судовий збір -  708,61  грн  та витрати   на правничу допомогу - 7 023,63  грн.  В іншій частині вимог відмовлено.  В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.
09.11. 2022  представник ОСОБА_2 - адвокат Байда В. В. подав апеляційну  скаргу,  в якій  просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 .  
Свої доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції вважав доведеною  вину  ОСОБА_2    з огляду  на  існування    постанови Дарницького  районного  суду м. Києва  від  27 листопада  2019  року, залишеної без змін  постановою Київського  апеляційного  суду  від 30 січня  2020  року.     
В той же час, надаючи оцінку наявним у матеріалах справи доказам, зокрема, висновкуекспертного автотехнічного, транспортно-трасологічного та комп`ютерно-технічного дослідження від 31.10.2019, суд першої інстанції здійснив оцінку такого письмового доказу з огляду на оцінку,  вже надану йому Київським апеляційним судом при винесенні постанови Київського апеляційного суду від 30 січня 2020 року.
Зазначене  є прямим порушенням   правил  оцінки доказів,  встановлених  положеннями ч.2  ст. 89 ЦПК  України.
 Неналежна  оцінка такого  доказу   призвела  до   не  встановлення  судом  першої інстанції  обставин, що  мали істотне  значення  у справі. 
Так,  в поясненнях ОСОБА_1    містилися  посилання  на  вчинення  іншої  ДТП  з  її автомобілем.  Тобто,  до   моменту з автомобілем  під керуванням  відповідача автомобілю  позивача вже були нанесені  пошкодження, ступінь  яких неможливо  встановити,  однак   зазначене  не  стало на  заваді  в покладенні  тягаря  відшкодування  всієї  шкоди саме на відповідача.    
Пояснення  ОСОБА_1 , надані нею під час розгляду справи про адміністративне правопорушення № 753/16513/19, відповідно до яких нею були вчинені всі необхідні дії для уникнення ДТП, не відповідають дійсності, а дії, описані в даних поясненнях,  прямо суперечать встановленим правилам поведінки для учасників дорожнього руху.
За словами  самої  ОСОБА_1 , автомобіль   під її керуванням  просто  "заглох" посеред   Бориспільського  шосе   на  20  км,  де саме і сталося  ДТП,  вочевидь технічний стан   такого   транспортного  засобу   був неналежний, що  унеможливлювало  його  нормальну експлуатацію. Саме вказане  і було передумовою  виникнення  потенційно небезпечної ситуації, що  мало  своїм наслідком зіткнення  автомобілів  під керуванням  сторін. В матеріалах  справи  відсутня  будь-яка інформація  щодо виставлення  позивачем  знаку  аварійної зупинки   або   наявності такого  знаку. 
Судом першої  інстанції не  було   застосовано  положення   ч.2 ст. 1166  ЦК  України в сукупності з положеннями  п. 3 ч.1 ст.1188  ЦК  України, оскільки  в матеріалах справи   наявні   докази вини ОСОБА_1    у вчиненні  ДТП. 
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалась.
В судовому  засіданні представник   ОСОБА_1 - адвокат Конюшко   Д. Б.  просив залишити апеляційну скаргу    без задоволення,  а рішення  суду  першої  інстанції  без змін.
Інші  учасники справи  в судове  засідання  не з`явились,  про  дату, час та місце  розгляду справи  повідомлені  судом належним чином. 
Представник ОСОБА_2 - адвокат Байда В.В.  в судове  засідання  не  з`явився  повторно.  
Так, 05.02.2023   вказаний представник заявив клопотання  про  відкладення  судового  розгляду,  призначеного на  07.02.2023,  оскільки  він  був зайнятий в іншій  справі, яка перебуває  в провадженні  Голосіївського районного  суду  м. Києва. Вказане  клопотання  було задоволено.  
Про  неможливість  явки в судове  засідання  02.05.2023 з підстав  знаходження  за межами м. Києва за сімейних  обставин,  розкриття яких в межах  розгляду  даної справи   вказаний представник вважав недоречним,   останній  повідомив на  електронну  адресу суду  01.05.2023.  Просив  призначити проведення  судового  засідання  в  режимі відеоконференція.   З огляду на те, що  вказане  клопотання  було подано  за  один  день  до  судового  засідання,    відповідно  до  положень  ч.  2 ст. 212  ЦПК  України в задоволенні  вказаного  клопотання  було  відмовлено,  судовий розгляд вирішено проводити за  його  відсутності.   
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення  суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом  встановлено,  що  13 серпня 2019 року, близько  09 год. 35 хв., ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «BMW X3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по Бориспільському шосе (20 км) в м. Києві, в порушення вимог п.12.1 ПДР України, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, у зв`язку з чим скоїв наїзд на автомобіль «Volkswagen Polo», реєстраційний номер   НОМЕР_2 , який від удару відкинуло на автомобіль «Chevrolet Aveo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року провадження  у справі  про  притягнення  ОСОБА_2 до  адміністративної  відповідальності за ст. 124 КУпАП  закрито  у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Постановою Київського апеляційного суду від 30 січня 2020 року апеляційну скаргу захисника Баховського М.М. в інтересах ОСОБА_2 залишено без задоволення, постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року  без змін.
Згідно  свідоцтва про  реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Volkswagen Polo», реєстраційний номер  НОМЕР_2 . 
Згідно  свідоцтва про  реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_2   є власником автомобіля марки «BMW X3», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Відповідно  до  звіту №7531/08/19 від  04.09.2019  про оцінку транспортного засобу Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного  на  замовлення МТСБУ з метою  визначення  розміру  регламентної  виплати,  яка належить  власнику КТЗ  марки  Volkswagen Polo з номерний знаком  НОМЕР_2 , розмір  матеріального збитку складає                137 430,27 грн, розмір  регламентної виплати  - 100 000  грн.
Згідно  інформації  в Єдиному  державному  реєстрі  транспортних засобів, автомобіль  Volkswagen Polo, реєстраційний номер НОМЕР_2 , перереєстровано  на  підставі договору купівлі-продажу   від 01 вересня 2020  року.  Вартість  реалізованого  автомобіля  склала 13 000  грн.  
Розмір  невідшкодованої ОСОБА_1 шкоди   склала 24 430,27  грн  ( 137 430, 27  грн   - 100 000 грн -13 000  грн). 
Ухвалюючи рішення  про  стягнення  з  ОСОБА_2 на  користь ОСОБА_1   майнової шкоди в розмірі  24 430,27 грн, а також моральної  шкоди в розмірі  4 000  грн, суд першої  інстанції виходив з доведеності тієї обставини,  що  вказана  шкода  була  завдана з вини  відповідача, яка  встановлена  постановою  у справі   про  адміністративне  правопорушення. 
Оскільки   цивільно-правова  відповідальність  ОСОБА_2 на  момент ДТП  не  була   застрахована, а  розмір  виплаченого МТСБУ  страхового  відшкодування в межах   ліміту  відповідальності страховика  не  забезпечив повного  відшкодування  завданої  відповідачем  шкоди,   суд  першої  інстанції  дійшов  висновку про  наявність правових підстав  для  покладення  на  відповідача  обов`язку  виплатити   позивачу різницю  між  фактичним розміром  шкоди і страховою  виплатою. 
Відповідач  не  оспорював  вірність  визначення  розміру  фактичної  шкоди, завданої  позивачу. 
З огляду  на  завдані  позивачу  душевні  страждання  внаслідок  пошкодження   її майна,  суд  першої  інстанції  дійшов висновку,  що  вимога  позивача про   відшкодування  моральної шкоди підлягає  частковому  задоволенню в розмірі  4 000  грн.  
Відмовляючи у задоволенні  зустрічного  позову,  суд  першої  інстанції врахував оцінку  наданих   ОСОБА_2    доказів,  яка  була  надана  в постановах  суду першої  та апеляційної інстанції при розгляді справи про притягнення  ОСОБА_2   до  адміністративної  відповідальності за ст.  124 КУпАП. Судом  також  враховано покази   ОСОБА_1 в  якості свідка  у вищевказаній вказаній  справі,  відповідно до  яких остання   пояснила,  що   під час руху  її  автомобіль  зупинився (заглох), вона  включила  аварійний сигнал.  Допитаний в якості свідка  потерпілий ОСОБА_4   вказав,  що  аварійного  знаку він  не  бачив, однак  під час зіткнення   у автомобіля  Volkswagen був включений аварійний світловий сигнал.   Представником  ОСОБА_2 не  було  надано  належних, допустимих та достатніх доказів  на  спростування  вказаних показів  так і не надано  доказів вини ОСОБА_1 в ДТП, що  мала  місце  13 серпня  2019 року.
Колегія суддів  погоджується з висновками суду  першої  інстанції  з огляду  на таке. 
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України  визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц).
Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.
За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
За частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення. 
У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі  № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».
У справі, що переглядається,   відповідач  посилався  на  те,  шо саме внаслідок   умисних дій  ОСОБА_1   було створено   дорожню обстановку,  за якій в полосі  руху  нею  було залишено  власний транспортний засіб   в смузі   руху  попутних  автотранспортних засобів, що створило  загрозу  вчинення  ДТП. Остання  не  вчинила   жодних дій,  щоб  інші  учасники  руху могли побачити  те, що  належний  їй  транспортний засіб є нерухомим, а отже створює  перешкоди   для інших учасників  дорожнього  руху,  які рухаються  в попутному напрямку. Вважав,  що ОСОБА_1   є  особою, яка повинна  відповідати  за   пошкодження   належного  йому  на праві власності транспортного  засобу   в розмірі   вартості відновлювального  ремонту - 324 318 грн  27 коп. 
На підтвердження  вказаної обставини  ОСОБА_1 надав  висновок №4-10/19 експертного  автотехнічного  транспортно-трасологічного  та комп`ютерно-технічного  дослідження по  факту ДТП з  участю  автомобілів   BMW X3, НОМЕР_1 , Volkswagen Polo, НОМЕР_2 , Chevrolet Aveo», НОМЕР_3 , складений 31 жовтня  2019 року. 
Вказаний висновок  зроблено  експертом  ТОВ  «Столичне  бюро  судових експертиз» на замовлення  адвоката Чумака В. В. від  22.10.2019.   Разом  з листом  на  цифровому носії  експерту були  надані фотокопії  адміністративної справи №3/753/5810/19 на  15 фото  та   запис  автомобільного  реєстратора   з автомобіля, який не  був учасником  ДТП з файлом «ДТП на   Бориспольской  трасе  13.08.2019.аvi».
Згідно вказаного  висновку,  відповідно до  вимог  п.п.1.5, 2.3 б, 2.10,  9.9 а, 9.10 та 15.2 ПДР  водій  автомобіля  Volkswagen Polo ОСОБА_1   своїми умисними діями (або  бездіяльністю) не  мала  створювати   перешкод  або небезпеки для руху   іншим учасникам  дорожнього  руху  і у випадку, якщо несправність   автомобіля виникла  безпосередньо  перед ДТП, а перед тим  стан  цього  ТЗ дозволяв рухатися  у швидкісній смузі руху  Бориспільського  шосе,  водієві  ОСОБА_1   належало  не  пізніше моменту виявлення  несправності технічного  стану  ТЗ своєчасно  зміститися  за межі  правового  краю  проїзної  частини до металевого   відбійника на широку  асфальтовану  крайову і навіть якщо самостійне  зміщення  аварійного  ТЗ  було  неможливим, то  в будь-якому  випадку  хоч на  проїзній частині,  хоч поза її  межами  на  автомобілі Volkswagen Polo належало  увімкнути аварійну  сигналізацію та виставити  знак  аварійної  зупинки на  відстані,  що забезпечувала  б безпеку дорожнього  руху  з  врахуванням  швидкісного  режиму руху  Бориспільського  шосе, але на  відстані  не  менше  як 40  м.   З причин, наведених  в дослідницькій  частині   висновку,  як небезпечна,  так і аварійна   ситуація були створені  одноособовими діями   водія  автомобіля     Volkswagen Polo ОСОБА_1 ,  які суперечили вимогам п.п.1.5, 2.3 б, 2.10, 9.9 а , 9.10 та 15.2 ПДР.
Вказаний висновок експерта не є належним доказом  на  підтвердження  вини ОСОБА_1   у вчиненні ДТП.
Вказаний висновок  в частині   створення  аварійної ситуації  внаслідок одноосібних  дій    ОСОБА_1 спростовується     постановою  у  справі   про  притягнення  до  адміністративної  відповідальності ОСОБА_2 .  
Наданий  на  дослідження  відеозапис,  на  підставі якого  було  зроблено  відповідні висновки,  не  було  долучено до  матеріалів даної справи,  а тому суд першої  та апеляційної  інстанції був позбавлений  можливості  його  проаналізувати  та  зробити відповідний висновок.
Крім цього, відповідно  до  пояснень  іншого  учасника  ДТП  - ОСОБА_4 ,  які були надані  ним  в якості свідка при розгляді справи  №753/16513/19,  під час  зіткнення  в  автомобілі Volkswagen Polo був включений аварійний світловий сигнал, що спростовує   висновок   експерта та доводи відповідача про те, що  такий  сигнал  був відсутній. 
Оцінивши зібрані  по справі докази в їх сукупності,  врахувавши  усі фактичні обставини спірних правовідносин,  суд першої інстанції дійшов правильного висновку про  недоведеність   вимог  зустрічного  позову  та відсутність  правових  підстав для  його  задоволення.  
Отже, доводи апеляційної скарги не  знайшли своє підтвердження.
Апеляційна  скарга не містить підстав щодо апеляційного оскарження рішення  суду  першої інстанції в частині визначення  розміру  відшкодування  завданої  майнової та моральної шкоди,  а також  в частині   розподілу  судових  витрат, тому в цій частині оскаржуване рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.
У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за результатами апеляційного перегляду оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподіл судових витрат апеляційний суд не здійснює.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Байди Віктора Васильовича залишити без задоволення. 
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
 
Суддя - доповідач                                                                           Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                               І. М. Рейнарт  
 
                                                                                                         Т. А. Семенюк