ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2318/23 Справа № 932/4698/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В.І. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В.,
суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року та Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області на додаткове рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року в цивільній справі номер 932/4698/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури,

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 23.05.2013 року ГУ МВС в Дніпропетровській області внесено відомості про кримінальне правопорушення за №12013040000000316 за ч. 4 ст. 368 КК України. 
03.06.2013 року були проведені обшуки в автомобілі та за місцем роботи позивача. В той же день надано дозвіл на обшук за місцем проживання батьків позивача та за місцем проживання його дружини.
27.06.2013 року позивача повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 368 КК України. 
03.10.2013 року йому обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який 09.10.2013 року змінено на домашній арешт в певний час доби. 
24.11.2013 року до позивача знову застосовано домашній арешт цілодобово, який 26.12.2013 року замінено на особисте зобов`язання.
Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.10.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.05.2015 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочину.
На той час на утриманні позивача перебував неповнолітній син, батьки пенсіонери. Позбавлення його права пересування негативно вплинуло на матеріальний стан позивача. Проведення обшуків у батьків та дружини із сином завдало позивачу моральних страждань.
Розмір моральної шкоди він обґрунтовує розміром мінімальної заробітної плати за час перебування під слідством та судом. 
Зокрема за період з 23.05.2013 року до 19.05.2015 року, виходячи із мінімальної заробітної плати у 6 тис. грн, розмір моральної шкоди становить 143225,80 грн. 
Окрім того, за абсурдність та безпідставність висунутих обвинувачень, які не грунтувались на доказах, а відповідно свавільності обвинувачень позивач вимагає ще 286451,16 грн.
Окрім того, просить врахувати зниження його престижу та ділової репутації з огляду на отримані ним нагороди та відзнаки. 
В загальному розмірі позивач ОСОБА_2 моральну шкоду оцінює в сумі 436451,16 грн. 
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. 
Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 152966,70 грн на відшкодування моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено, вирішено питання про судові витрати.
Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди завданої незаконними діями органу досудового розслідування та прокуратури задоволено.
Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь   ОСОБА_2 судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 12995, 50 грн.
Із рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року не погодився відповідач Державна казначейська служба України,подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги наведено, що, оскільки Казначейство жодної шкоди позивачеві не заподіювало, у правовідносини з ним не вступало, отже не може нести відповідальність за шкоду, заподіяну діями органів досудового слідства.
Тому рішення щодо стягнення шкоди з відповідного рахунку Казначейства є очевидно необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захиству порушеного права.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми.
Також, Казначейство вважає, що розрахований позивачем розмір моральної шкоди безпідставно завищений, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. 
Відповідач вважає, що з 01 січня 2017 року до такого розрахунку має бути застосований мінімальний прожитковий мінімум як розрахункова величина.
Із рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року та додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року не погодився відповідач Головне Управління Національної поліції в Дніпропетровській області,подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати судові рішення та ухвалити нові, яким в задоволенні вимог позивача відмовити в повному обсязі.
Доводами апеляційних скарг наведено, що оскаржувані рішення суду є необґрунтованими, та такими, що ухвалені з істотними порушеннями вимог матеріального та процесуального права.
Відповідач вважає, що позивач ОСОБА_2 не надав суду жодного доказу спричинення йому моральних страждань, яких він зазнав у зв`язку з незаконними, на його думку, діями посадових осіб органів досудового розслідування.
В судовому рішенні чітко не зазначено яким чином суд першої інстанції оцінив та розрахував ступінь та глибину завданих позивачу моральних страждань.
Відповідач також вважає, що суд неправильно розрахував період перебування позивача під слідством і судом. Такий період має бути розрахований з моменту повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до моменту набрання законної сили вироку суду, тобто, 1 рік 10 місяців 22 дні, що дорівнює 22 місяці 22 дні.
Суд першої інстанції помилково під час розрахунку моральної шкоди брав величину визначену з розміру мінімальної заробітної плати встановленої на день розгляду справи – 6500,00 грн.
Вважає, що розмір моральної шкоди повинен розраховуватися виходячи з мінімальної заробітної плати за 2013 рік, 2014 рік та 2015 рік, з часу, коли позивач перебував під слідством і судом.
Таким чином, відповідач вважає, що судом першої інстанції не встановлено належним чином розмір відшкодування моральної шкоди.
Що стосується, додаткового судового рішення про стягнення судових витрат, понесених   на професійну правничу допомогу в розмірі 12995, 50 грн, відповідач вважає, що судом першої інстанції не враховано, що представником позивача не надано суду належних та допустимих доказів щодо розподілу та стягнення таких витрат, оскільки в документах, наданих позивачем, не конкретизовано справу, в якій таку допомогу надано.
Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Таким чином, відповідач вважає, що відсутні правові підстави для задоволення клопотання про стягнення на користь позивача судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу.
Від відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року, в якому погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає його законним та обґрунтованим.
Позивач ОСОБА_2 має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі, визначеному цивільним законодавством, у розмірі 152966,70 грн.
Вважає, що в результаті вивчення зазначеного судового рішення відсутні підстави для його оскарження в апеляційному порядку.
Від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційні скарги на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року та додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2022 року, в якому він погоджується з рішеннями суду першої інстанції та вважає їх законними та обґрунтованими.
Доводи апеляційних скарг зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Державної казначейської служби України Паращенко Ю.О. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити. 
У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області Штирхунова А.Д. доводи апеляційних скарг на судові рішення підтримала, просила скарги задовольнити, скасувати рішення та додаткове рішення суду першої інстанції та у задоволенні вимог позивачу відмовити. 
У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат Усенко А.О. доводи апеляційних скарг на судові рішення не визнала, просила в задоволенні скарг відмовити, рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури Сидорова О.Р. просила скарги задовольнити, скасувати рішення та додаткове рішення суду першої інстанції та у задоволенні вимог позивачу відмовити. 
Заслухавши головуючого, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за 
наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 травня 2013 року внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 368 КК України, заявник або потерпілий ОСОБА_3 , особа, яку повідомлено про підозру – ОСОБА_4 кримінальне провадження №12013040000000316 (а.с. 19, том 1).
Ухвалами слідчих суддів Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2013 року надано дозволи на обшук за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_2 (а.с. 11, 12, том 1).
27 червня 2013 року старшим слідчим в ОВС СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Гріньку П.М. повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 368 КК України (а.с. 16-18, том 1).
03 жовтня 2013 року ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська до ОСОБА_2 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово (а.с. 13-14, том 1).
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.10.2013 року ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.13 року скасовано, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби (а.с. 19-22, том 1).
21 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_2 складено обвинувальний акт (а.с. 23-27, том 1).
25 листопада 2013 року ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово (а.с. 29-31, том 1).
Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2014 року ОСОБА_2 визнано невинуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину та виправдано. Запобіжний захід скасовано (а.с. 33-56, том 1).
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.10.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.05.2015 року вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2014 року залишено без змін (а.с. 57-72, том 1).
03 жовтня 2022 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідачів на його користь витрати, понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 12995,50 грн, додавши до заяви документи на підтвердження вимог (а.с. 200-206, 207-210, 211, 212, 213, 214-216, том 1). 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.
Задовольняючи заяву про стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог.
Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи та нормам закону.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного 
стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;  
2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;
3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України"Про оперативно-розшукову діяльність","Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду ст. 1 Закону).
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду (п. 1 ст. 2 Закону).
Згідно з п. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода.
Відшкодування моральної шкоди передбачене ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду».
Відповідно до ч. 2, 3 цієї статті розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.
Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої 
законодавством на момент відшкодування.
Судом першої інстанції встановлено, відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 травня 2013 року внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 368 КК України, заявник або потерпілий ОСОБА_3 , особа, яку повідомлено про підозру – ОСОБА_4 кримінальне провадження №12013040000000316. 
Ухвалами слідчих суддів Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2013 року надано дозволи на обшук за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_2 
27 червня 2013 року старшим слідчим в ОВС СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Гріньку П.М. повідомлено про підозру за ч. 4 ст. 368 КК України. 
Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2014 року ОСОБА_2 визнано невинуватим за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу злочину та виправдано. Запобіжний захід скасовано.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.10.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.05.2015 року вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2014 року залишено без змін.
З позовної заяви вбачається, що моральну шкоду позивач пов`язує з незаконним діями органів досудового розслідування, прокуратури, що призвело до порушення його конституційних прав та свобод. 
Тривалий час перебування під слідством негативно вплинуло на душевні і психічні страждання, яких зазнав позивач, упродовж певних років були повністю паралізовані можливі життєві зв`язки, утруднено спілкування і стосунки з оточуючими людьми, він не мав можливості реалізувати своє конституційне право на працю. На утриманні позивача на той час були неповнолітній син та батьки – пенсіонери. 
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) та в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі за №569/12383/17 зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов 
правильного висновку про те, що в основу розрахунку моральної шкоди покладається розмір мінімальної заробітної плати на 2022 рік в сумі 6500,00 грн, оскільки це передбачено ч. 3 ст. 13 Закону №266/94-ВР, п. 17 Положення №6/5/3/41, Законом України «Про Державний бюджет на 2022 рік» та стягнув моральну шкоду з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.   
Доводи апеляційних скарг з цього приводу є безпідставними.
Інші, наведені в апеляційних скаргах, доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Що стосується доводів апеляційної скарги на додаткове рішення про стягнення витрат, понесених на професійну правничу допомогу в розмірі 12995,50 грн, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 цього Кодексу передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу складається з гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Витрати на правничу допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі. Такі витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом встановлено, що про стягнення на користь ОСОБА_2 судових витрат заявлено у позовній заяві 15 червня 2021 року. 03 жовтня 2022 року позивачем надано суду договір про надання правничої допомоги, детальний опис наданих послуг, акти здачі-прийому наданих послуг, та банківські виписки про оплату послуг. 
Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги 
та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст. 26 цього Закону адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. 
Стаття 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за 
плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.
У зв`язку з наведеним, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги на додаткове рішення є необґрунтованими.
Апеляційний суд у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.
Підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській областізалишити без задоволення, рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 вересня 2022 року та додаткове рішенняБабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 листопада 2022 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 квітня 2023 року.

Судді: