ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року 
м. Київ

справа № 140/13649/20
адміністративне провадження № К/9901/17278/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Губської О.А.,  
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 140/13649/20
за адміністративним позовом Підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання нечинним підпункту 2.2.15 пункту 2.2. договору №16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом та зобов`язання         вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року
ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1.          Позивач звернувся до суду з цим позовом, у якому просив: 
1.1.          визнати нечинним підпункт 2.2.15 пункту 2.2 договору №16 від 25.11.2019 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом та зобов`язати вчинити дії щодо визначення розміру компенсації витрат на перевезення пільгових категорій пасажирів, механізму їх виплати та здійснення виплати такої компенсації перевізнику за договором №16 від 25.11.2019 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.
1.2.          Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.11.2019 між виконавчим комітетом Луцької міської ради та ТзОВ ВТП «Санрайз» ЛТД був укладений договір №16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на основі типового договору, затвердженого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 14.10.2010 №659-1.
1.3.          Підпунктом 2.2.15 пункту 2.2 договору №16 від 25.11.2019 передбачено, що перевізник окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, безкоштовно та бездотаційно перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням виконавчого комітету на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті.
1.4.          Позивач зазначає, що договір №16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 25.11.2019 укладений на основі типового договору, затвердженого підпунктом 1.3 пункту 1 рішення Виконкому від 14.10.2010 № 659-1, та при укладенні договору товариство не могло відступити від умов типового договору. Разом з тим, зазначена умова договору прямо суперечить Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III.
1.5.          Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.12.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2020, у справі № 803/288/18 за позовом ПрАТ «Луцьке автотранспорте підприємство 10701» до Виконкому, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ТзОВ ВТП «Санрайз» ЛТД про визнання протиправним та нечинним рішення позов задоволено повністю, визнано протиправним та нечинним підпункт 1.3 пункту 1 рішення Виконкому від 14.10.2010 № 659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку».
1.6.          Товариство 05.06.2020 звернулось із заявою до відповідача про внесення змін до договорів та приведення їх до вимог чинного законодавства, забезпечення відшкодування витрат за перевезення пасажирів пільгових категорій громадян. Відповідач у листі від 19.06.2020 повідомив, що наразі триває регуляторна процедура щодо внесення змін до договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, в тому числі і в частині змін щодо відшкодування перевізникам витрат за пільгові перевезення пасажирів.
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
2.1.          Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено. 
2.2.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди зазначили, що станом на момент укладення спірного договору від 25.11.2019 № 16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом рішення Виконкому від 14.10.2010 № 659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку» (підпунктом 1.3 пункту 1 якого затверджено типовий договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, на підставі якого з позивачем як з переможцем конкурсу був укладений договір від 25.11.2019 № 16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом) було чинним.
2.3.          Крім того, підпунктом 2.2.15 пункту 2.2 договору від 25.11.2019 № 16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом було чітко передбачено обов`язок позивача як перевізника безкоштовно та бездотаційно перевозити пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням Виконкому на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті.
2.4.          Суди наголосили, що позивач прийняв умови конкурсу, був визнаний переможцем та підписав договір від 25.11.2019 № 16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, тобто, на укладення вказаного договору на таких умовах позивач добровільно погодився.
2.5.          Також суди звернули увагу, що ні умовами договору від 25.11.2019 № 16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, ні нормативно-правовими актами не передбачено правових наслідків у вигляді визнання нечинними повністю чи частково договорів на перевезення пасажирів автомобільним транспортом у випадку скасування в судовому порядку нормативно-правового акту, який регламентував відносини у сфері надання транспортних послуг. У зазначеному випадку до такого договору можуть бути внесені зміни або договір може бути розірваний.
2.6.          Тобто, визнання в судовому порядку протиправним та нечинним підпункту 1.3 пункту 1 рішення Виконкому від 14.10.2010 № 659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку» (підпунктом 1.3 пункту 1 рішення затверджено типовий договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, на підставі якого з позивачем як з переможцем конкурсу був укладений договір від 20.04.2016 №14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом) не може бути правовою підставою для визнання нечинним підпункту 2.2.15 пункту 2.2 спірного договору від 20.04.2016 № 14 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.
ІІІ. Касаційне оскарження
3.          Не погоджуючись з такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач звернувся із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ці судові рішення та постановити нове про задоволення позову повністю. 
4.          Підставою звернення з касаційною скаргою зазначено пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
5.          Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, за змістом якого висловив свої доводи, якими заперечив проти висловлених у скарзі обґрунтувань щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій по суті вирішення спору, та просив залишити оскаржувані судові рішення без змін, а скаргу - без задоволення.
IV. Установлені судами фактичні обставини справи
6.          Виконавчим комітетом Луцької міської ради відповідно до Закону України «Про автомобільний транспорт» та постанови Кабінету міністрів України від 03.12.2008 №1081 «Про затвердження Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування» прийнято рішення від 14.10.2010 №659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у місті Луцьку», підпунктом 1.3 пункту 1 якого затверджено типовий договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом. Вказане рішення відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» було розміщене на офіційному сайті Луцької міської ради у 2010 році.
7.          На підставі типового договору 25.11.2019 між виконавчим комітетом Луцької міської ради (організатор) та підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД (перевізник) був укладений договір №16 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом.
8.          Відповідно до пункту 1.1 даного договору організатор надає перевізнику право на перевезення пасажирів за маршрутом №22 «Карбишева - с. Милуші» (за графіком руху та режимом виконання перевезень пасажирів: 7 автобусів у звичайному режимі руху) і визначає рухомий склад для роботи на даному маршруті.
9.          Пунктом 1.2 договору передбачено, що перевізник зобов`язується надавати транспортні послуги населенню на маршруті, вказаному в пункті 1.1, на умовах передбачених даним договором.
10.          Підпунктом 2.2.15 пункту 2.2 даного договору визначено, що перевізник окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, безкоштовно та бездотаційно перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням виконавчого комітету на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті.
11.          Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.12.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2020, у справі № 803/288/18 за позовом ПрАТ «Луцьке автотранспорте підприємство 10701» до Виконкому, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ТзОВ ВТП «Санрайз» ЛТД про визнання протиправним та нечинним рішення позов задоволено повністю, визнано протиправним та нечинним підпункт 1.3 пункту 1 рішення Виконкому від 14.10.2010 № 659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку».
12.          Товариство 05 червня 2020 року звернулось до виконавчого комітету Луцької міської ради із заявою про внесення змін до договорів та приведення їх до вимог чинного законодавства, забезпечення відшкодування витрат за перевезення пасажирів пільгових категорій громадян та просило у зв`язку із набранням законної сили рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.12.2019 у справі № 803/288/18, Виконком як організатора перевезень в найкоротші терміни привести існуючі договори на перевезення пасажирів автомобільним транспортом до вимог чинного законодавства, зокрема, виключити із договорів підпункт 2.2.15, забезпечити в повному обсязі відшкодування перевізникам витрат на перевезення пільгових категорій згідно даних системи АСООП, що впроваджена ТзОВ «СІТІ КАРД СИСТЕМ».
13.          Листом від 12.06.2020 № 1.1-15/2634/2020 відповідач повідомив позивача про те, що триває регуляторна процедура щодо внесення змін до договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом, в т.ч. і в частині змін щодо відшкодування перевізникам витрат за пільгові перевезення пасажирів.
14.          Не погоджуючись із вказаними діями відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.
V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування
15.          Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
16.          Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
17.          У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
18.          Відповідно до частини першої статті 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.
19.          Статтею 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.
20.          Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.
21.          Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.
22.          Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.
23.          Згідно з частиною першою статті 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами.
24.          Відповідно до частини першої статті 43 Закону України «Про автомобільний транспорт», визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.
25.          За змістом частин першої, восьмої статті 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» організація проведення конкурсу та визначення умов перевезень покладаються на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування. Автомобільний перевізник - переможець конкурсу повинен самостійно забезпечувати перевезення.
26.          Частиною п`ятою статті 44 статті 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що договір з переможцем конкурсу (або дозвіл) органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування укладають (або надають) на термін від трьох до п`яти років.
27.          Процедура підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі області (внутрішньообласний маршрут), автобусному маршруті, що не виходить за межі території району (внутрішньорайонний маршрут), автобусному маршруті, що проходить у межах населеного пункту (міський маршрут), та автобусному маршруті, що проходить у межах об`єднаної територіальної громади (далі - конкурс), а також процедуру визначення автомобільного перевізника для роботи на міжміському і приміському автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласний маршрут) визначена Порядком проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2008 року (далі Порядок).
28.          В пункті 2 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 грудня 2008 року поміж іншого зазначено, що умови конкурсу - встановлені організатором (обов`язкові та додаткові) умови перевезень пасажирів, які повинні виконувати автомобільні перевізники, визначені на відповідному об`єкті конкурсу.
29.          Згідно з пунктом 46 Порядку, організатор перевезень визнає переможцем конкурсу з перевезення пасажирів на внутрішньообласних, внутрішньорайонних та міських автобусних маршрутах того перевізника-претендента, який за результатами розгляду набрав найбільшу кількість балів відповідно до системи оцінки пропозицій перевізників-претендентів, підготовлених конкурсним комітетом.
30.          Рішення про результати конкурсу оформляється протоколом, який підписується головуючим, секретарем та присутніми членами конкурсного комітету і подається організатору перевезень протягом п`яти робочих днів (пункт 49 Порядку).
31.          Відповідно до пункту 51 Порядку рішення конкурсного комітету щодо визначення переможця конкурсу вводяться в дію наказом (постановою або іншим розпорядчим документом) організатора протягом не більш як 30 робочих днів з дня проведення конкурсу.
32.          Пунктом 53 Порядку визначено, що організатор перевезень на внутрішньообласних, внутрішньорайонних та міських автобусних маршрутах не пізніше десяти робочих днів з дня опублікування свого рішення на офіційному веб-сайті укладає з переможцем конкурсу договір згідно з обов`язковими та додатковими (за наявності) умовами конкурсу та додатковими умовами обслуговування маршруту, наданими перевізником-претендентом.
VI. Позиція Верховного Суду
33.          Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та/або апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
34.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
35.          Підставою звернення з касаційною скаргою зазначено пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
36.          Предметом оскарження у цій справі є дії відповідача щодо відмови визнати нечинними підпункту 2.2.15 пункту 2.2 договору №16 від 25.11.2019 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом та визначення розміру компенсації витрат на перевезення пільгових категорій пасажирів, механізму їх виплати та здійснення виплати такої компенсації перевізнику за цим договором.
37.          Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначив про протиправність такої відмови відповідача з огляду на визнання у судовому порядку протиправним та нечинним підпункту 1.3 пункту 1 рішення Виконкому від 14.10.2010 № 659-1 «Про конкурси на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування у м. Луцьку».
38.          Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи питання щодо правильності застосування цими судами норм чинного законодавства, Верховний Суд виходить з такого. 
39.          Статтею 43 Закону «Про автомобільний транспорт» передбачено, що визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.
40.          Метою визначення автомобільного перевізника на конкурсних засадах є, серед іншого, створення конкурентного середовища (пункт 5 Порядку №1081).
41.          Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що договір про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, як це слідує з статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 7, 43 - 45 Закону України «Про автомобільний транспорт», а також пунктів 1, 5, 8, 46, 47, 49, 51, 53 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 грудня 2008 року, укладається організатором за результатами проведеного конкурсу та відповідно є єдиною підставою для здійснення перевезень на маршрутах загального користування.
42.          Тобто обов`язковою передумовою укладення договору про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути) є проведення конкурсу серед перевізників-претендентів та визначення за наслідками його проведення переможця.
43.          З урахуванням цього Верховний Суд наголошує, що підставою для укладення договору з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування є кілька юридичних фактів (юридичний склад), а саме: 
-прийняття за результатами проведеного конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування конкурсним комітетом рішення про визначення переможця та 
-введення такого рішення в дію розпорядчим документом організатора, без якого рішення конкурсного комітету не набирає чинності як юридичний факт.
44.          Суди попередніх інстанцій установили, що рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради від 20 листопада 2019 року № 724-1 «Про проведення конкурсів на перевезення пасажирів за автобусними маршрутами загального користування» оголошено конкурс на перевезення пасажирів за маршрутах № 6, №7, №22а, №35 та передбачено умови конкурсу, серед яких в пункті 2.2.5 зазначено, що інші умови викладені в типовому договорі, затвердженому рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 659-1 від 14 жовтня 2010 року (чинному на момент прийняття рішення, проведення конкурсу та укладення спірного договору) було проведено конкурс та протоколом засідання конкурсного комітету з визначення перевізників м. Луцька визначено переможцем конкурсу на маршруті № 12 - ТзОВ ВТП Санрайз та доручено управлінню транспорту та зв`язку Луцької міської ради підготувати необхідні матеріали для укладення договору на перевезення пасажирів в м. Луцьку з переможцем конкурсу. На підставі цього рішення між Виконавчим комітетом Луцької міської ради та позивачем було укладено Договір № 14 від 30 квітня 2020 року.
45.          Вказані обставини сторони не заперечували.
46.          Верховний Суд звертає увагу на те, що за своєю правовою природою договір на організацію перевезення пасажирів є публічно-правовим договором, який передбачає: обов`язки перевізника забезпечити певний парк автомобілів, їх технічний стан, умови щодо тарифів, тощо. Таким чином договір визначає умови, за яких перевізнику дозволяється здійснювати господарську діяльність з перевезення пасажирів.
47.          При цьому відносини замовника перевезень та перевізника у різних випадках оформлюються різними документами, а саме: у певних випадках оформлюються договором, а в інших - дозволом. 
48.          Проте значення і дозволу, і договору однакове - встановлення вимог до перевізника щодо здійснення ним господарської діяльності. Тому і правова природа як дозволу, так і договору щодо організації перевезень однакова.
49.          Отже, якщо відповідно до законодавства оформлюється не дозвіл, а договір, то такий договір має природу адміністративного.
50.          За правилами пункту 16 частини першої статті 4 КАС України адміністративний договір - спільний правовий акт суб`єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волевиявленні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону.
51.          Судами встановлено, що всупереч статтям 31, 37 Закону України «Про автомобільний транспорт», за якою види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень, в укладеному між сторонами спору договорі не прописано такі умови. Натомість підпунктом 2.2.15 пункту 2.2 цього договору визначено, що перевізник, окрім держзамовлення на соціально значущі послуги, безкоштовно та бездотаційно перевозить пасажирів пільгових категорій згідно з переліком, встановленим рішенням виконавчого комітету на відповідний рік, не більше семи пасажирів одночасно в салоні автобусу під час руху на маршруті.
52.          Підставою для укладення договору з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування є прийняття за результатами проведеного конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування конкурсним комітетом рішення про визначення переможця та введення такого рішення в дію розпорядчим документом організатора, без якого рішення конкурсного комітету не набирає чинності як юридичний факт.
53.          Виконавчим комітетом Луцької міської ради 20 листопада 2019 року прийнято рішення від №724-1 «Про проведення конкурсу на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування», яке містить умови конкурсу, його проведення, затвердження переможця та укладення відповідного договору. Рішення виконкому Луцької міської ради № 659-1 від 14 жовтня 2010 року на час оголошення та проведення конкурсу було чинним, а позивач, подаючи заяву на участь у конкурсі та укладаючи договір № 16 від 25 листопада 2019 року, в повній мірі розумів та приймав зазначені умови.
54.          За таких обставин Верховний Суд наголошує, що внесення змін до такого договору за вимогою позивача фактично змінює предмет закупівлі та умови проведеного та завершеного конкурсу, що суперечить нормам чинного законодавства. Таким чином змінити умову, яка не є прийнятною для позивача, можливо лише шляхом розірвання договору в цілому.  
55.          Також суди встановили, що обов`язок перевізника надавати послуги з перевезення пільгових категорій пасажирів безкоштовно та бездотаційно визначено в рішенні виконавчого комітету від 23 грудня 2019 року №852-1. Вказане рішення є чинним та в передбаченому Законом порядку не скасоване.
56.          За цих обставин Верховний Суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про безпідставність посилань позивача на судове рішення про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №659-1 від 14 жовтня 2010 року, яким затверджено типовий договір, в якому наявний спірний пункт 2.2.15, оскільки втрата чинності вказаним актом не є підставою для визнання нечинним підпункту 2.2.15 договору №16 від 25.11.2019, оскільки договір між сторонами було укладено в порядку, визначеному пунктом 53 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 грудня 2008 року, на підставі рішень виконавчого комітету Луцької міської ради від 20 листопада 2019 року № 724-1 Про проведення конкурсу на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.
57.          Верховний Суд додатково акцентує увагу, що договір на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування за своєю природою є дозволом на здійснення суб`єктом господарювання певного виду діяльності, який укладається за результатами проведеного конкурсу та зміст якого (договору) викладається відповідно зі змістом умов конкурсу.
58.          Отже, враховуючи норми законодавства, що регулюють питання проведення конкурсу та укладення договору на перевезення пасажирів, Верховний Суд констатує, що умови перевезень встановлюються виключно рішенням про проведення конкурсу до подачі заяви на участь у ньому та до його проведення та у подальшому не можуть бути змінені, а подаючи заяву на участь у конкурсі перевізник засвідчує згоду на участь в конкурсі на визначених умовах.
59.          У рішенні про проведення конкурсу, за результатами якого позивача визнано переможцем та з ним укладено договір, про внесення змін до якого він подав позов, викладено основні та додаткові умови конкурсу та умови перевезень. 
60.          За цих обставин Верховний Суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій про те, що, подаючи заяву на участь у цьому конкурсі, позивач як перевізник засвідчив згоду на участь в конкурсі на визначених відповідачем умовах.
61.          Таким чином оскільки позивач прийняв умови конкурсу, був визнаний переможцем та під писав договір на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування № 16 від 25.11.2019, тому відсутні підстави для задоволення його позовних вимог, оскільки вони суперечать конкурсу, умови якого прийняв позивач.
62.          За цих обставин Верховний Суд констатує правильність висновку судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення цього позову.
63.          Отже, Верховний Суд резюмує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із дотримання норм матеріального та процесуального права.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги.
64.          Отже, доводи касаційної скарги, які були підставою відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду.
65.          За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів першої та  апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір відповідно до норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судових рішеннях повно і всебічно з?ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
66.          Крім цього, у контексті оцінки решти доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
67.          Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, оскільки за правилами Кодексу адміністративного судочинства України об?єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
68.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
69.          За змістом частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
70.          Таким чином, відповідно до повноважень, наданих статтею 349 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу Підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю ВТП «Санрайз» ЛТД на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року залишити без задоволення. 
2.          Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у цій справі залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                   О. А. Губська

Судді                                                                                                М.В. Білак

                                                                                  О.В. Калашнікова