ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1054/23 Справа № 191/588/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Прижигалінська Т. В. Суддя у 2-й інстанції - Руденко В. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 травня 2023 року                                                                м. Дніпро

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Дніпровського апеляційного суду Руденко В.В., розглянувши клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2023 року щодо нього по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП), -

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.04.2023 року притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Одночасно стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн.

       02 травня 2023 року ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної постанови судді місцевого суду. В обґрунтування свого клопотання апелянт вказує на те, що повний текст судового рішення він отримав лише 28 квітня 2023 року, а до того часу ані він, ані його захисник Красюк І.В. повний текст оскаржуваної постанови суду не отримували. Отже вважає, що він має право на поновлення йому пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення місцевого суду та просить його поновити.

       Перевіривши матеріали справи та наведені в клопотанні доводи щодо поважності причин пропуску ОСОБА_1 строку на оскарження рішення судді місцевого суду, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287  цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Правило дотримання десятиденного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб справи про адміністративні правопорушення розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.
Це правило надає особі, яка має право на апеляційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати апеляційну скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.
Згідно ч.1 ст.2 КУпАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Частиною 1  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини  кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Безсторонність суду передбачає як його суб`єктивну свободу від упередженості чи зацікавленості в результаті розгляду справи, так об`єктивну, яка виключає будь-який обґрунтований сумнів стосовно безсторонності суду.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що деякі справи про адміністративні правопорушення, за своєю суттю мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п.п.21-22 рішення у справі "Надточій проти України", п.33 рішення у справі "Гурепка проти України").

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження неодноразово висловив у своїй рішенням Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).
При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.
Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

Як убачається з матеріалів справи особа, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , хоча і не був особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду своєї справи, але його інтереси були представлені захисником Красюком І.В. та який безпосередньо приймав участь у судовому засіданні, надав суду письмові пояснення ОСОБА_1 щодо обставин подій, приймав участь у дослідженні письмових доказів та клопотав перед судом проти закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
При цьому матеріали справи свідчать про те, що сам ОСОБА_1 двічі належним чином повідомлявся про дату та час судового розгляду справи на 08.30 годину 11 квітня 2023 року (а.с.14) та на 08.40 годину 17 квітня 2023 року (а.с.31), але жодного разу до суду не з`явився та про причини своєї неявки суд не повідомив. 
Отже вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 безумовно був обізнаним про те, що його справа розглядається Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області та знав про результати судового розгляду справи і ухваленого щодо себе рішення місцевого суду. Тому мав реальну можливість особисто або через свого захисника своєчасно отримати копію судового рішення та, у разі незгоди, подати апеляційну скаргу в межах строку на апеляційне оскарження, який спливав – 27 квітня 2023 року.
Натомість апеляційна скарга була сформована та подана ОСОБА_1 лише 02 травня 2023 року (а.с.37-51).
При цьому твердження апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження постанови судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17.04.2023 слід рахувати з дати фактичного отримання ним копії оскаржуваного судового рішення — з 28 квітня 2023 року, є хибними, оскільки суперечать положенням ч.2 ст.294 КУпАП, які обраховують початок строку на апеляційну оскарження з дня винесення місцевим судом постанови.
Таким чином вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 безумовно був обізнаний про перебіг судового розгляду справи про адміністративне правопорушення та про зміст ухваленого щодо нього судом рішення, а отже мав можливість своєчасно подати апеляційну скаргу особисто або через свого захисника, але не скористався своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у визначений законом строк. 
З огляду на викладене не можна погодитися з наведеними у клопотанні   ОСОБА_1 доводами щодо поважності причин пропуску ним строків на апеляційне оскарження постанови судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2023 року та апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки апелянт своєчасно дізнався про результати прийнятого судом щодо нього рішення, та, маючи реальну можливість скористатися своїм правом на апеляційне оскарження судового рішення у визначений законом десятиденний строк після проголошення постанови місцевого суду, не скористалися наданим їм законом процесуальним правом з причин, які не можна вважати поважними. 
Інших причин, які унеможливили своєчасно подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у клопотанні не наведено. 
Підсумовуючи вищенаведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2023 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно нього є безпідставним та задоволенню не підлягає, а тому подана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, разом з доданими до неї документами.

На підставі викладеного, керуючись ст.294 КУпАП ,-

П О С Т А Н О В И В :

       Відмовити  ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2023 року щодо нього по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Апеляційну скаргу повернути особі, що її подала, разом з доданими до неї документами.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

СУДДЯ ДНІПРОВСЬКОГО 
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ                                   В.В. РУДЕНКО