УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 743/1378/13-к
провадження № 51 - 1756 зно 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши заяву засудженого  ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року,
встановив:
За вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року ОСОБА_4  визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК, та призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 187 КК - у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є його власністю; за пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК - у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
За цим же вироком засуджено ОСОБА_5 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржувались.
Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 22 травня 2014 року  в порядку ст. 404 КПК вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінив: виключив з мотивувальної частини вироку посилання суду як на докази на показання ОСОБА_5 , дані ним як підозрюваним 4 липня 2013 року, та ОСОБА_4 , дані останнім як підозрюваним 25 квітня 2013 року, в решті вирок суду залишив без змін.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ  ухвалою від 1 листопада 2017 року скасував згадане рішення апеляційного суду через невідповідність його вимогам ст. 419 КПК і призначив новий розгляд у цьому суді. 
За наслідками нового розгляду Київський апеляційний суд ухвалою від 31 січня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінив: виключив з мотивувальної частини вироку посилання суду як на докази на показання підозрюваних ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , дані ними на досудовому слідстві, і на показання потерпілого ОСОБА_6 у  частині пояснень підозрюваного ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту 4 липня 2013 року, в решті вирок суду залишив без змін.
Постановою Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року щодо  ОСОБА_4 залишено без змін.
У поданій заяві засуджений просить переглянути зазначену постанову, скасувати постановлені щодо нього судові рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2023 року заяву ОСОБА_4 було залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 462 КПК і надано строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також йому було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне зазначені в ухвалі недоліки, в установлений строк, його заява буде повернута.
На виконання ухвали суду, в межах встановленого судом строку, ОСОБА_4 подав додаток до заяви, однак недоліки, зазначені в ухвалі суду від 30 березня 2023 року, не усунув. 
На обґрунтування своїх вимог засуджений повторно посилається на неправильність встановлених фактичних обставин справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
В порушення вимог пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК у заяві не зазначено обставин,                   що згідно з ч. 2 ст. 459 КПК визнаються нововиявленими та могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду, і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність рішення, що належить переглянути, а також відсутні доводи на підтвердження наявності відповідних обставин.
Відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленими обставинами визнаються: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Отже, звертаючись з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, особа, яка подає заяву, повинна вказати на обставини, що згідно                    з ч. 2 ст. 459 КПК визнаються нововиявленими, а також належним чином обґрунтувати свої доводи щодо наявності відповідних обставин у кримінальному провадженні. Проте вказаних приписів закону ОСОБА_4 не виконав.  
Разом з тим повідомляємо засудженому наступне, що відповідно до ч. 1 ст. 463 КПК, заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який перший допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.
Згідно із ч. 3 ст. 464 КПК до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, яку не оформлено згідно з вимогами ст. 462 цього Кодексу, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 КПК.
Враховуючи викладене, оскільки засуджений ОСОБА_4 не усунув недоліки заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, залишену без руху, Верховний Суд на підставі ч. 3 ст. 464, п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, вважає за необхідне повернути його заяву з усіма доданими до неї матеріалами.
Керуючись ч. 3 ст. 464, ч. 3 ст. 429 КПК
постановив:
Заяву засудженого  ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                       ОСОБА_2                                    ОСОБА_3