Номер провадження: 22-ц/813/2632/23 
Справа № 760/6358/18
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Дришлюк А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2023 року                                                                  м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеса від 10 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, Одеського Дорожнього комітету Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, Первинної профспілкової організації Інформаційно-обчислювального центру Профспілки залізничників і транспортних будівельників України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Філія «Головний інформаційно-обчислювальний центр» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:

07.03.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із позовною заявою про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує, що головою ППР ІОЦ ОСОБА_2 одностороннім порядком розповсюджена негативна інформація та здійснено публічне обвинувачення позивача на підставі якої комітетом було прийнято рішення відмовити позивачу у членстві ППО ІОЦ Профспілки залізничників та транспортних будівельників України. При цьому, зазначає, що на засіданні профспілкового комітету на чолі з головою ППО ОСОБА_2 , член профспілки - начальник відділу АСУРД ОСОБА_3 , публічно розповсюджує недостовірну інформацію, яка принижує позивача. Йдеться мова про начебто вчинення позивачем протиправних та аморальний: вчинків, які фактично ганьблять позивача. Відповідачем, а саме головою ППО ЮЦ ОСОБА_2 та членом профспілки - начальником відділу АСУРД ОСОБА_3 , публічно розповсюджена про позивача інформація, яка не відповідає дійсності та фактично зачіпає честь, гідність та ділову репутацію. Пунктом 1.3 Протоколу від 01.03.2017 р. № 21 відображено дослівно наступне: «постійні скарги в адресу ОСОБА_1 як неврівноважену людину, який часто застосовує образливі слова на адресу членів профспілки, у тому разі вживання нецензурної лексики. Її поведінка порушує психологічний мікроклімат в колективі, вона не дає спокійно працювати працівникам відділу, дозволяє собі піднімати руку на співробітників». Член профспілки - керівник відділу АСУРД Олар І.І., публічно розповсюджує недостовірну інформацію, яка не мала місце в дійсності, не підтверджена документально заявником розповсюдження інформації. Дані вислови є негативною інформацією, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача та підлягають спростуванню. Поширена інформація не перевірена також головою ППО ЮЦ
Палаткіною В.В., має ознаки наклепу відносно позивача та ущемляє права та інтереси позивача (т. 1, а.с. 1-74).
Ухвалою Солом`янського районного суд м. Києва від 22.12.2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, Одеського Дорожнього комітету Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, Первинної профспілкової організації Інформаційно-обчислювального центру Профспілки залізничників і транспортних будівельників України про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди було передано на розгляд Приморському районному суду м. Одеса (т. 1, а.с. 133).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 10.12.2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі (т. 4, а.с. 220-230).
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що оскаржуване рішення ухвалено із порушенням норм матеріального права, з неповним дослідженням та з`ясуванням усіх фактичних обставин справи та без надання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Тому не відповідає фактичним обставинам та є упередженим, не обґрунтованим та незаконним. При цьому, апелянта стверджує, що судом не врахований письмовий доказ відповідача, а саме відповідь Ради профспілки залізничників і транспортних будівельників України від 20.10.2017 року № 541/02 та відповідні положення ст. 5 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», згідно яких належність або неналежність до профспілок не тягне за собою будь-яких обмежень трудових, соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод громадян, гарантованих Конституцією України, іншими законами України. Також, апелянт не погоджується із висновками суду про вирішення такого спору відповідно до статутний документів профспілок та законодавства, яке регулює основи їхньої діяльності, у зв`язку із тим, що інформація, яка на думку позивача була поширена належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності, та зазначає, що відповідно до ст. 35 Конституції України, включаючи й конституційне право на утворення професійної спілки, не може бути обмежене ні законодавством, ні на практиці будь-якими вимогами щодо реалізації названого права та у разі виникнення спору щодо порушення об`єднаннями громадян, їх посадовими і службовими особами прав і свобод громадянина. Останній має право на підставі ст. 55 Конституції України звернутися за їх захистом до суду. Разом з тим, апелянт стверджує, що нею доведено суду факт відображення в протоколі № 21 від 01.03.2017 рок негативної інформації стосовно позивача та її розповсюдження головою ППО ІОЦ ОСОБА_2 на засіданні профспілкового комітету, адже п. 1.3 вказаного протоколу № 21 дослівно відображено наступну інформації «постійні скарги в адресу позивача як неврівноважену людину, яка часто застосовує образливі слова на адресу членів профспілки, у тому разі вживання нецензурної лексики» та «не завжди проявляє повагу до своїх колег, членів профспілки» (т. 5, а.с. 1-69).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.02.2022 року (головуючий - суддя ОСОБА_4 ) було відкрито апеляційне провадження та ухвалою від 11.11.2022 року 
справу призначено до розгляду (т. 5, а.с. 75, 79).
Рішенням Вищої ради правосуддя № 126/0/15-23 від 21.02.2023 року суддю ОСОБА_4 було звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку із поданням
заяви про відставку.
Протоколом повторно автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено на колегію суддів під головуванням судді Дришлюка А.І. (т. 5, а.с. 87-88).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.03.2023 справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду.
24.05.2023 Одеська дорожня організація профспілки Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України подали відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначили, що професійна спілка це добровільна неприбуткова громадська організація, що об`єднує громадян пов`язаних спільними інтересами за родом їх професії. Прийом в члени профспілки здійснюється в індивідуальному порядку зборами або конференцією первинної профспілкової організації, її профспілковим або цеховим комітетом. 
Словосполучення «в індивідуальному порядку» передбачає можливість як в прийнятті, так і
відмові первинної профспілкової організації в прийнятті в члени профспілки. Первинна профспілкова організація ВП «Одеське відділення» філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» АТ «Укрзалізниця» пройшла державну реєстрації і набула статусу юридичної особи, яка має право самостійно через свої виборні органи (профспілковий комітет), вирішувати питання, віднесені Статутом до їх компетенції, в тому числі профспілковий комітет самостійно вирішує питання прийому в члени профспілки або виключення, що відповідає вимогам Статуту . Одеська дорожня профспілкова організація не має право втручатися в статутну діяльність первинної профспілкової організації та впливати на прийняття профспілковим комітетом рішення, в тому числі щодо прийняття або відмови в прийнятті в члени профспілки. Тому просять визнати Одеську дорожню організацію профспілки залізничників і транспортних будівельників України неналежним відповідачем, а в задоволення апеляційної скарги - відмовити (т. 2, а.с. 106-108).
16.06.2023 від представника Профспілки залізничників та транспортних будівельників України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначив, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим. Представник зазначив, що статут Профспілки пройшов відповідну експертизу та зареєстрований Міністерством юстиції України, порушення положеннями Статуту норм Конституції України та чинного законодавства не встановлено, про що свідчить останнє рішення Міністерства юстиції України від 17.11.2017 № 1149/194. 
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.
Учасники справи в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.
21.12.2022 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про слухання справи за її відсутності, оскільки вона перебуває за кордоном та не зможе особисто відвідувати судові засідання (т. 5, а.с. 81-83).
13.06.2023 від голови Первинної профспілкової організації інформаційно-обчислювального центру Профспілки залізничників та транспортних будівельників України надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
15.06.2023 від представника філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» АТ «Укрзалізниця» через підсистему Електронний суд надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи обставини справи, матеріали та докази, які містяться в справі, клопотання учасників процесу, апеляційний суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності сторін. 
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що спірну інформацію було поширено на засіданні профспілкового комітету членами профспілки зі слів інших членів профспілки при дослідженні питання членства профспілки ППО ІОЦ Жукової С.В., з огляду на що позивачем подано позов до неналежних відповідачів. Поширена інформація на засіданні комітету профспілки не містить фактичних даних що порушують честь та гідність позивача, а лише містять узагальнену інформацію, яка свідчить про незадовільну характеристику позивача зі сторони членів профспілки. 
Оскільки вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними від інших вимог, суд вирішив відмовити в їх задоволенні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як правильно було встановлено судом першої інстанції позивач звернулась до суду першої інстанції з позов та просила:
"Визнати недостовірною інформацію та такою, що не відповідає дійсності, порушує права і свободи, принижує честь, гідність і ділову репутацію та поширену відповідачем - членом Первинної профспілкової організації Інформаційно-обчислювального центру Профспілки залізничників і транспортних будівельників України - начальником відділу АСУРД Олар І.І., про вчинення кримінального правопорушення позивачем та інші відомості, а саме «застосовує образливі слова на адресу членів профспілки, у тому разі вживання нецензурної лексики, дозволяє собі піднімати руку на співробітників», «не поважає колег по роботі (не вміє вислуховувати, перебиває під час розмови, не сприймає будь-яку критику, починає лаятись і ображати», «постійного створення скандальних ситуацій», «сперечається під час отримання завдання та висловлювання « ОСОБА_1 не користується авторитетом і повагою у колективі», «провідний інженер-технолог відділу АСУРД ОСОБА_1 нічого не робить» і розголошення відповідачем - головою Первинної профспілкової організації Інформаційно-обчислювального центру Профспілки залізничників і транспортних будівельників України Палаткіною В.В. на засіданні профкомітету 01.03.2017 заяв/скарг членів ППО в адресу позивача та негативної інформації, що позивач «не завжди проявляє поваги до своїх колег, членів профспілки» та зобов`язати спростувати недостовірну та негативну інформацію про позивача;
Позовна вимога 2. Визнати винними відповідачів, а саме Раду Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, Одеський Дорожній комітет Профспілки залізничників" і транспортних будівельників України та Первинну профспілкову організацію Інформаційно-обчислювального центру Профспілки залізничників і транспортних будівельників України у порушенні ст. ст. 28, 37, 68 Конституції України внаслідок прийняття незаконного рішення та протиправних дій та/чи бездіяльності посадових осіб відповідачів, які порушують конституційні права та свободи позивача, а саме:
- рішення, яке прийняте 01.03.2017 відповідачем - Первинною профспілковою організацією Інформаційно-обчислювального центру Профспілки залізничників транспортних будівельників України щодо відмови позивачу ОСОБА_1 в членстві ППО ЮЦ Профспілки залізничників транспортних будівельників України, так як рішення суперечить ст. 36 Конституції України та скасувати рішення;
- бездіяльності посадової особи відповідача, а саме голови Первинної профспілкової організації Інформаційно-обчислювального центру Профспілки залізничників і транспортних будівельників України Палаткіної В.В. щодо перевірки характеристики позивача та інших звернень колег - членів ППО ІОЦ Профспілки залізничників транспортних будівельників України на достовірність, що обумовило публічне розголошення недостовірних відомостей, які ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивача;
- бездіяльність посадових осіб Одеського Дорожнього комітету Профспілки залізничників і транспортних будівельників України щодо перевірки причин відмови в прийнятті позивача до членів ППО ІОЦ, а саме відомостей, які ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивача; перевірки обґрунтованості та законності рішення, прийнятого 01.03.2017 року профспілковим комітетом ППО ІОЦ Профспілки залізничників транспортних будівельників України щодо відмови позивачу у членстві та його скасування; виявлення причин розбіжностей та конфлікту інтересів в трудовому колективі ППО ІОЦ Профспілки залізничників транспортних будівельників України та припинення протиправних дій/бездіяльності підлеглої ППО ІОЦ Профспілки залізничників і транспортних будівельників України в частині порушень конституційних прав позивача на повагу честі, гідності та ділової репутації та права на членство позивача у Профспілці;
- бездіяльність посадових осіб Ради Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України щодо забезпечення контролю додержання відповідачами - Одеським Дорожнім комітетом та Первинною профспілковою організацією Інформаційно-обчислювального центру Профспілки залізничників і транспортних будівельників України діючого законодавства та Конституції України з питань відновлення порушених конституційних прав та свобод позивача; ігнорування перевірки звернення позивача від 05.12.2016 на офіційному сайті Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України щодо фінансових порушень з оплати праці; ігнорування звернення (скарги) позивача від 22.09.2017 щодо неправомірних дій голови ППО ІОЦ ОСОБА_2 та ухилення від розслідування протиправних дій/бездіяльності підпорядкованих організацій, які порушують конституційне право на повагу честі, гідності, ділової репутації позивача та допускають моральне переслідування, приниження позивача;
Позовна вимога 3. Визначити позивача потерпілою від моральних переслідувань та принижень, завданих протиправними діями та бездіяльністю відповідачів та прийняттям незаконного рішення та стягнути з відповідачів Ради Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, Одеського Дорожнього комітету Профспілки залізничників і транспортних будівельників України та Первинної профспілкової організації Інформаційно-обчислювального центру Профспілки залізничників і транспортних будівельників України солідарно на користь позивача ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , в порядку відшкодування моральну шкоду у розмірі, визначеному судово-психологічною експертизою, але не менш ніж 5100,00 грн."
Фактичні обставини справи
В матеріалах справи міститься витяг з Протоколу від 01.03.2017 № 21 засідання комітету ППО ЮЦ Профспілки залізничників та транспортних будівельників України за підписом голови профспілкового комітету Палаткіної В.В. (в присутності членів профспілкового комітету у кількості 14 осіб) відповідно до якого «Слухали: 1.3. Члена профспілці відділу АСУРД Олар І.І. про постійні скарги у адресу ОСОБА_5 як неврівноважену людину, яка часто застосовує образливі слова на адресу членів профспілки, у тому разі вживання нецензурної лексики. Її поведінка порушує психологічний мікроклімат в колективі, вона не дає спокійно працювати працівникам відділу, дозволяє собі підіймати руку на співробітників; 1.5. Голову ППО ІОЦ ОСОБА_2 яка зачитала акти, звернення, скарги від членів профспілки, в яких характеризують провідного інженера ОСОБА_1 як людину, яка не завжди проявляє поваги до своїх колег, членів профспілки.» (т. 1, а.с. 27, т. 4, а.с. 183).
Також в матеріалах справи міститься характеристика позивача ОСОБА_1 , підписана начальником виробничого підрозділу «Одеське відділення» філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» ПАТ «Укрзалізниця» Шварц О.П. та головою профспілкової організації Палаткіною В.В. 23.08.2018 (т. 4, а.с. 210).
Крім іншого, в матеріалах справи містяться матеріали листування на веб-форумі, листи щодо звернень ОСОБА_1 до профспілкових органів та роботодавця щодо робочих питань та питань колективної взаємодії, скарги ОСОБА_1 , звернення працівників, доповідна записка, акти щодо конфліктної поведінки ОСОБА_1 від 07.10.2013 (т. 1, а.с. 159-163).
Нормативно-правове регулювання та оцінка апеляційного суду
Відповідно до ч. 4 ст. 36 Конституції України громадяни мають право на участь у професійних спілках з метою захисту своїх трудових і соціально-економічних прав та інтересів. Професійні спілки є громадськими організаціями, що об`єднують громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної діяльності. Професійні спілки утворюються без попереднього дозволу на основі вільного вибору їх членів. Усі професійні спілки мають рівні права. Обмеження щодо членства у професійних спілках встановлюються виключно цією Конституцією і законами України.
Частиною другою статті 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб – на свій вибір.
Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (стаття 68 Конституції України).
Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
За нормами ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством
Відповідно до ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (постанова ВП ВС від 07.12.2021 в справ № 905/902/20).
Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.
При цьому не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ст. 3 цього Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб. Відповідно до статті 5 вказаного Закону у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по-батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення має бути підписано заявником із зазначенням дати. У разі недотримання цих вимог звернення розгляду не підлягає.
Досліджуючи позовні вимоги на предмет їх обґрунтованості та доведеності апеляційний суд зауважує, що колектив позивача скористався наданим їм законом правом та неодноразово звертався до роботодавця з заявами та колективними скаргами на поведінку позивача. Вказана інформація містить суб`єктивну оцінку поведінки позивача та підпадає під категорію «оціночні судження», що не підлягає спростуванню. 
Суд першої інстанції правильно зауважив, що АСУРД ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було поширену інформацію наявну в скаргах, актах, зверненнях від членів профспілки. Зазначена інформація поширена АСУРД ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не містить фактичних даних що порушують честь та гідність позивача, а лише містять узагальнену інформацію, яка свідчить про незадовільну характеристику позивача зі сторони членів профспілки.
Відтак, використана інформація на засіданні комітету ППО ЮЦ Профспілки залізничників та транспортних будівельників України, яка відображена в протоколі № 21 від 01.03.2017 також не підлягає спростуванню. З врахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що в рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Lingens v. Austria» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. У даній справі ЄСПЛ вказав, що: «Суд повинен нагадати, що свобода вираження поглядів гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» або тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе». Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У свою чергу фактичне твердження – це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт – це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження – це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.
Щодо прийнятого рішення про відмову в прийнятті позивача в члени профспілки, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що прийняття до членів профспілки належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності, оскільки пов`язане з питаннями членства у громадській організації, а тому такий спір має вирішуватися відповідно до статутних документів профспілок та законодавства, яке регулює основи їхньої діяльності.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» професійні спілки, їх об`єднання у своїй діяльності незалежні від державних органів та органів місцевого самоврядування, роботодавців, інших громадських організацій, політичних партій, їм не підзвітні і не підконтрольні. Профспілки самостійно організовують свою діяльність, проводять збори, конференції, з`їзди, засідання утворених ними органів, інші заходи, які не суперечать законодавству. Забороняється втручання державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, роботодавців, їх об`єднань у статутну діяльність профспілок, їх організацій та об`єднань.
За змістом положень вказаного Закону в судовому порядку може бути оскаржено лише рішення профспілкового органу, в якому порушено вимогу про розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або організації.
Спір, що виник, належить до виключної компетенції профспілок та їх внутрішньо-організаційної діяльності, оскільки пов`язаний з питаннями членства у громадській організації, а тому такий спір має вирішуватися відповідно до статутних документів профспілок та законодавства, яке регулює основи їхньої діяльності.
Вказана позиція висловлена КЦС ВС в постанові від 28.03.2018 у справі № 341/1490/17 (провадження № 61-19св18), а також була підтримана Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 в справі № 210/5659/18.
Посилання апелянта на те, що обставини вище зазначеної справи, яка була предметом розгляду КЦС ВС відрізняються, а тому висновки не можуть бути враховані при розгляді цієї справи, відхиляються апеляційним судом, оскільки вказані постанови містять тлумачення положень ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» в їх загальному розумінні, що має бути застосовано до будь-яких правовідносин, пов`язаних з ухваленням профспілками рішень, які стосуються їх внутрішньої діяльності, в тому числі прийнятті/відмови в прийнятті/виключенні осіб зі складу членів профспілки.
Щодо характеристики. У порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру.
Разом з тим вимоги про спростування інформації, яка, на думку позивача, є недостовірною і порушує його особисті немайнові права, поширена в наданих атестаційній комісії матеріалах (характеристиках, протоколах чи інших документах), можуть розглядатись судом у порядку, передбаченому статтею 277 ЦК (абзац 2 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).
Як зазначено в п. 11 цієї Постанови відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов`язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в порядку, передбаченому статтею 36 ЦПК. У разі поширення такої інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи і не при виконанні посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона.
Необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.
В контексті встановлених обставин справи, оскільки спірна характеристики не містять викладу фактичних даних, які принижують честь, гідність, ділову репутацію позивача, а інформація є відображенням оціночних суджень керівництва та голови профспілкової організації, членом якої, до того ж, не є позивач, щодо особистих та ділових якостей позивача, тобто викладені у ній відомості сформовані на підставі суб`єктивного аналізу ставлення відповідачів до виконання службових обов`язків та відносини позивача з колективом.
Вказаний висновок узгоджується з позицією КЦС ВС в постанові від 09.10.2019 в справі № 553/4048/16:
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи наведене, апеляційний суд враховує доводи апеляційної скарги та вважає необхідним доповнити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції.
Щодо інших доводів апелянта. Апеляційна скарга містить суб`єктивні судження апелянта щодо обставин справи та висновків суду першої інстанції, однак, переконливих аргументів, належних доказів на підтвердження існування інших обставин та спростування висновків суду першої інстанції апелянт до суду не надав.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. За положеннями ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.  Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.  Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до положень ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.  Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.  Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Апеляційний суд зауважує, що учасникам справи був наданий повний обсяг процесуальних прав, в тому числі на стадії апеляційного розгляду справи, задля доведення/спростування фактів та обставин з метою всебічного встановлення фактичних обставин справи та правильного вирішення справи по суті заявлених позовних вимог. 
Суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, які мають значення для справи в межах вимог позовної заяви. Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не дослідив докази, які містяться в матеріалах справи спростовуються вище встановленими обставинами справи та наданою оцінкою спірним правовідносинам апеляційним судом.
Апеляційний суд  також звертає увагу на те, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України від 18 липня 2006 року п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Факт службового підроблення документа має розглядатися правоохоронними органами у встановленому законом порядку.
Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює рішення суду першої інстанції в частині мотивування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеса від 10 грудня 2021 року – задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеса від 10 грудня 2021 року – змінити в частині мотивування. В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                          А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда