Ухвала
18 травня 2023 року 
м. Київ
справа № 226/215/16-ц
провадження № 61-6453ск23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сакун Віталій Анатолійович, на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 10 серпня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 15 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
 ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,в якому просила у порядку поділу майна подружжя залишити за нею на праві власності автомобіль Peugeot 3008, кузов НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , та стягнути з неї на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частки автомобіля у розмірі 69 500 грн. 
Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 05 травня
2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано право приватної власності за ОСОБА_2 на 1/2 частку автомобіля Peugeot 3008, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Визнано право приватної власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку автомобіля Peugeot 3008, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05 травня 2016 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 квітня 2017 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 відхилено. Рішення Димитровського міського суду Донецької області від
05 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від
06 жовтня 2016 року залишено без змін.
У травні 2018 рокуОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд
за нововиявленими обставинами рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05 травня 2016 року.
Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 04 вересня
2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05 травня
2016 року у цій цивільній справі задоволено. Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05 травня 2016 рокускасовано. У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 відмовлено.
У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04 вересня 2018 року. 
Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 10 серпня
2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04 вересня
2018 року у цій цивільній справі задоволено. Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04 вересня 2018 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано право приватної власності за ОСОБА_2 на 1/2 частку автомобіля Peugeot 3008, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 . Визнано право приватної власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку автомобіля Peugeot 3008, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
Постановою Донецького апеляційного суду від 15 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 10 серпня 2021 року залишено без змін.
01 травня 2023 року ОСОБА_1 ,від імені якого діє адвокат Сакун В. А., через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Димитровського міського суду Донецької області від 10 серпня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 15 грудня 2021 року, ухвалити нове судове рішення про відмову ОСОБА_2 у поновленні строку на звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
ОСОБА_1 ,від імені якого діє адвокат Сакун В. А., просить поновити строк на касаційне оскарженнярішення Димитровського міського суду Донецької області від 10 серпня 2021 року та постанови Донецького апеляційного суду від 15 грудня 2021 року, посилаючись на те, що повний текст постанови суду апеляційної інстанції отримано не було, конверт повернувся до матеріалів справи. На адресу представника заявника таке судове рішення теж не направлялось. У зв`язку зі збройною агресією, представник залишив своє місце проживання та став внутрішньо переміщеною особою, а також перебував на тривалому лікуванні.   
Оскільки причина пропуску процесуального строку є поважною, пов`язаною із обставинами непереборної сили, строк на касаційне оскарження на підставі частини другої статті 390 ЦПК України підлягає поновленню.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 Цивільного процесуального кодексу України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
У відповідності до пункту «с» статті 7 Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися у тих справах, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справах, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. При цьому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати, що справа відповідає вказаним цілям. 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.
Повноваження суду касаційної інстанції не можуть використовуватися для здійснення нового судового розгляду справи та переоцінки доказів.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності й стабільності у цивільних правовідносинах.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята     статті 19 ЦПК України).  
Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що 
у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, 
яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. 
Предметом спору у цій справі єподіл майна подружжя. Зі змісту оскаржуваних судових рішень, слідує, що загальна вартість спірного майна (автомобіля) становить 139 000 грн, 1/2 частина від загальної суми вартості оспорюваного майна становить 69 500 грн. 
Вимоги майнового характеру станом на 01 січня 2023 року не
перевищують ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 
(2 684 грн х 100 = 268 400 грн). 
Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга,                                  відноситься до категорії малозначних в силу вимог процесуального закону, які відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності. 
Касаційна скарга не містить прямих посилань на наявність обставин,
які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено. При цьому враховано зміст правовідносин сторін, висновки суду першої та апеляційної інстанції про необґрунтованість позовних вимог, зроблені за результатами оцінки доказів у конкретній справі, значення результату розгляду справи для сторін та суспільства.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сакун В. А., подав касаційну скаргу на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою  статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сакун Віталій Анатолійович, про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішеньзадовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Димитровського міського суду Донецької області від 10 серпня
2021 року та постанови Донецького апеляційного суду від 15 грудня 2021 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сакун Віталій Анатолійович, на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 10 серпня 2021 року та постанову Донецького апеляційного суду від 15 грудня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     Є. В. Синельников
                                                                                                                  О. М. Осіян
                                                                                                                  В. В. Шипович