Справа № 308/2060/22

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.04.2023                 м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., за участю _Циганина І. В., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/214/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.02.2022. 
       Цією постановою:
        ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 496, 20 грн.
       З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 239452 від 05.02.2022 та постанови судді від 25.02.2022 вбачається, що 05.02.2022 о 04 год 30 хв, по вул. П. Карпатського в с. Минай, Ужгородського району, ОСОБА_1 передав керування транспортним засобом «Фольксваген Пасат» д.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 , який керував автомобілем у стані наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 25.02.2022. скасувати та закрити провадження у справі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про те, що судом винесено постанову без належного з`ясування фактичних обставин справи, внаслідок чого прийнято необґрунтоване рішення, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Заперечує факт вчинення правопорушення та вважає, що відсутні належні та допустимі доказами, які б доводили протилежне. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували те, що він знав, або міг знати про перебуванням ОСОБА_3 у стані наркотичного сп`яніння. Також, відсутні докази, з яких можна встановити сам факт передачі ним керування транспортним засобом ОСОБА_3 . Окрім того, протокол про адміністративне правопорушення взагалі не містить даних про те, яким саме чином він передав ОСОБА_3 право керування автомобілем. З огляду на вказане, вважає протокол про адміністративне правопорушення таким, що не відповідає вимогам закону, а отже не може бути належним та допустимим 

-2-

доказом його винуватості. При цьому, зазначає, що матеріали справи не містять й інших належних доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Судом також порушено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, оскільки розглянуто справу у його відсутності, чим позбавлено можливості довести свою не винуватість. Постанова суду не містить належного обґрунтування доведення його винуватості, в ній лише відображено зміст протоколу про адміністративне правопорушення.
       Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, доводи апеляційної скарги та зібрані по справі докази, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
       Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діянні ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Відповідно до підпункту г) пункту 2.9  Правил дорожнього руху України водієві забороняється передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у хворобливому стані;
       Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами.
       З матеріалів справи та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 05.02.2022 о 04 год 30 хв по вул. П. Карпатського в с. Минай, Ужгородського району, ОСОБА_1 передав керування транспортним засобом «Фольксваген Пасат» д.н. НОМЕР_1 громадянину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 , який керував автомобілем у стані наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
-3-
       Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, така повністю підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.
       Зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 239452 від 05.02.2022, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту, так і щодо форми; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 55 від 05.02.2022, яким підтверджено перебування ОСОБА_3 у стані наркотичного сп`яніння; протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 239451 від 05.02.2022, складеного за фактом вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння; рапортом працівника поліції Палька М. від 05.02.2022; відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, на якому зафіксовано обставини вчинення правопорушення. 
       Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
       Під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що поліцейський – старший інспектор СРПП ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області Пальок М. був упереджений при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , і що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний поліцейський при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно вимог КУпАП. 
       Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи ОСОБА_1 про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та не доведення факту передачі ним керування транспортним засобом ОСОБА_3 .
       На спростуваннях цих доводів, апеляційний суд враховує відомості, що містяться в рапорті старшого інспектора СРПП ВП № 1 Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області Палька М., з якого вбачається, що 05.02.022 о 03 год 30 хв працівниками поліції в с. Минай Ужгородського району по вул. Патруса Карпатського, було зупинено транспортний засіб «Фольксваген Пасат» д.н. НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_3 . Під час розмови поліцейських з водієм ОСОБА_3 , у нього були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння. За фактом проходження огляду, лікарем-наркологом було встановлено перебування ОСОБА_3 у стані наркотичного сп`яніння. Також встановлено, що у якості пасажира в даному транспортному засобі слідував ОСОБА_1 , який являється власником транспортного засобу, яким керував ОСОБА_3 , тобто саме ОСОБА_4 як власник, є особою, яка має право розпоряджатись даним транспортним засобом. А отже відсутні будь-які сумніви у тому, що ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 керування належаним йому транспортним засобом «Фольксваген Пасат» д.н. НОМЕР_1 .
       Вказані відомості будь-якими належними та об`єктивними відомостями не спростовані. Рапорт, як і протокол, складені уповноваженою службовою особою і її дії, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися. З позовом в порядку, визначеному КАС України, ОСОБА_1 не звертався, також не звертався зі скаргою на дії працівників поліції до їх керівництва, хоча мав для цього достатньо часу, що унеможливлює врахування його доводів з приводу незгоди з відомостями протоколу. А тому, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення та в рапорті.

-4-

       За таких обставин, аналізуючи вищенаведені відомості, суд апеляційної інстанції критично ставиться і до тверджень ОСОБА_1 стосовно того, що він не знав про знаходження ОСОБА_5 у стані наркотичного сп`яніння та розцінює їх як обраний спосіб захисту та спробу уникнути адміністративної відповідальності.
       Таким чином, всі докази, покладені судом в обґрунтування винуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, визнаються належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного, і є такими, що не викликають сумніву.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження.
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.
       Доводи ОСОБА_1 про те, що суд розглянув справу у його відсутності, не маючи даних про його належне повідомлення про час та місце судового засідання заслуговують на увагу, однак такі не є підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки не впливають на правильність висновків суду про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       З цього приводу апеляційний суд також враховує, що судом першої інстанції вживалися заходи для виклику ОСОБА_1 до суду у визначений законом спосіб, шляхом направлення йому повідомлення. Про перебування справи у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, ОСОБА_1 також було відомо з протоколу про адміністративне правопорушення, зі змістом, якого останній ознайомився, засвідчивши це своїм підписом. 
       В свою чергу в суді апеляційної інстанції права ОСОБА_1 були відновлені. Йому було надано право скористатись юридичною допомогою захисника, заявляти клопотання, надавати докази, надавати особисті пояснення.
       Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , також не спростовують доведеність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
       Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
       Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на оди рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.
       З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції та вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.

-5-

       Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни, навіть з урахуванням даних про його особу, не вбачається.
       Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
       При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.02.2022 щодо нього,-без змін.
       Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя