П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/8886/22 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А.   
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
09 травня 2023 року                                                                                           м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Курка О. П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги, 
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 21 лютого 2022 року № Ф-544-23, якою ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визначено суму боргу зі сплати єдиного внеску у сумі 21 227 гри. 14 коп.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.01.2017 було припинено підприємницьку діяльність. Позивачем всю заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску сплачено, навіть через органи державної виконавчої служби. Позивач вважає, що вищевказану вимогу відповідачем видано до особи, яка не є суб`єктом даних правовідносин, вимога є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з мотивів її прийняття зі спливом строку давності застосування штрафних санкцій. Положення статті 25 Закону №2464 поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. З моменту внесення відомостей до державного реєстру про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 не є платником єдиного внеску, а отже, не є суб`єктом правовідносин, передбачених статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"" Застосування до позивача штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період часу після припинення діяльності фізичної особи-підприємця є протиправним.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 січня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 26.01.2017 внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за її рішенням (дата реєстрації фізичної особи-підприємця - 05.04.2011).
Відповідачем 07.08.2017 прийнято рішення №0051191302/252 про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 24008,17 грн. (з яких штраф у розмірі 3659,36 грн. та пеня в сумі 20348,81 грн., які визначені за період нарахованого єдиного внеску з 03.01.2013 до 07.03.2017).
Вказане рішення 09.08.2017 було надіслано позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте повернуто до контролюючого органу з відміткою "за закінченням терміну зберігання".
21.04.2021 відповідачем прийнято рішення №004559/22-01-24-08 про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на суму 882,81 грн. (пеня, яка нарахована за період з 31.10.2017 по 22.12.2018).
Вказане рішення 22.04.2021 було надіслано позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення та вручено позивачу 23.04.2021.
За обліковими даними інтегрованої картки ОСОБА_1 , станом на 31.02.2022 сума заборгованості позивача з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 21 227,14 грн. (що становить пеню на вказану суму).
У зв`язку із наявністю недоїмки станом на 31.02.2022, відповідачем було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-544-23 від 21.02.2022 у сумі 21 227,14 грн.
Вказана вимога отримана позивачем 21.03.2022 відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 (далі - Закон №2464-VI), платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до ч.11 ст.9 Закону №2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.
Згідно із ч.10 ст.25 Закону № 2464-VІ  на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Також, відповідно до п.2 ч.11 ст.25 Закону №2464-VI, орган доходів і зборів за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладає на платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 (у редакції, чинній до 01.01.2015 - 10) відсотків своєчасно не сплачених сум.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновків, що у разі наявності факту несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції.
Відповідно до ч.15 ст.25 Закону № 2464-VI суми штрафів та нарахованої пені, застосованих за порушення порядку та строків нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску, стягуються в такому самому порядку, що і суми недоїмки із сплати єдиного внеску.
Суми штрафів та нарахованої пені включаються до вимоги про сплату недоїмки, якщо їх застосування пов`язано з виникненням та сплатою недоїмки.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно із ч.16 ст.25 Закону № 2464-VI, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Відповідно до п.3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Із матеріалів справи слідує, що до позивача було застосовано санкції відповідно до рішень від 07.08.2017 №0051191302/252 та від 21.04.2021 №004559/22-01-24-08.
Доказів оскарження таких рішень в адміністративному чи судовому порядку позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано та судом не встановлено.
Враховуючи те, що факт наявності заборгованості підтверджується інтегрованою карткою платника та вказаними рішеннями, які є чинними, відповідачем правомірно прийнято оскаржувану вимогу, тому у задоволенні позову слід відмовити.
Стосовно доводів позивача про те, що з 26.01.2017 він не має статусу фізичної особи - підприємця, а тому не є платником єдиного внеску, суд зазначає наступне.
Згідно ч.4 ст.6 Закону №2464-VI, у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.
Відповідно до підп.65.10.8 п.65.10 ст.65 ПК України державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.
Згідно із підп.97.4.3 п.97.4 ст.97 ПК України передбачено, що особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків, стосовно фізичної особи - підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, є така фізична особа.
Таким чином, фізичні особи-підприємці є платниками єдиного внеску до моменту припинення підприємницької діяльності. Однак державна реєстрація припинення підприємницької діяльності не припиняє зобов`язань особи щодо сплати заборгованості, яка виникла під час здійснення такої, та не звільняє від відповідальності за несвоєчасне погашення недоїмки.
Як встановлено судом, позивач припинив свою підприємницьку діяльність 26.01.2017, а в період з 05.04.2011 по 26.01.2017 перебував в статусі фізичної особи-підприємця та був платником єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини першої  статті 4 Закону №2464-VI, а відтак зобов`язаний був своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду  від 10 грудня 2021 року у справі №640/7479/20.
Щодо доводів позивача про те, що всю заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску сплачено, то такі доводи стосуються підстав нарахування єдиного внеску (який згідно оскаржуваної вимоги не стягується), тому не охоплюються предметом спору. У спірному ж випадку оскаржувана вимога сформована на підставі чинних рішень (залишок боргу за якими становить лише сума пені).
При цьому строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.
Отже, відповідач правомірно прийняв оскаржувану вимогу, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на абзац перший та другий пункту 9-15 Закону № 2462-VІ (у редакції Закону № 592-ІХ) відповідно до якого, підлягають списанню за заявою платника та у порядку, визначеному цим Законом, несплачені станом на день набрання чинності Законом № 592-ІХ (03.06.2020) з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом, суми недоїмки, нараховані платникам єдиного внеску, зазначеним у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, за період з 01 січня 2017 року до дня набрання чинності Законом № 592-ІХ, а також штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, у разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.
Дана норма Закону не може поширюватися на позивача, оскільки позивач була фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування, окрім того штрафи та пеня, нараховані на ці суми недоїмки, які утворилися до 01січня 2017 року.
З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.
За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального  права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують,  то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 лютого 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Боровицький О. А.    Курко О. П.