Справа № 308/15395/22

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

06.06.2023                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/2/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.12.2022.
       Цією постановою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) грн.
       Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 496 грн 20 коп. на користь держави.
       З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 234112 від 08.11.2022  та постанови судді від 08.12.2022 вбачається, що 08.11.2022 близько 10 год 10 хв, на а/д М06 804 км, ОСОБА_1 на транспортному засобі марки «CHEVROLET AVEO» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів у кількості 02 (двох) осіб, без одержання відповідної ліцензії, яка передбачена п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 08.12.2022 скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Вважає, що оскаржувана постанова постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права. Фактичні дані викладені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 234112 від 08.11.2022, які суд визнав достатніми для визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, не відповідають дійсності. Він визнає, що дійсно 08.11.2022, керував автомобілем «CHEVROLET AVEO», і на прохання своєї сусідки ОСОБА_3 , яка проживає з ним в одному під`їзді за адресою: АДРЕСА_3 , підвозив її з малолітнім сином до лікаря в сусіднє село Барвінок. Зазначений автомобіль йому не належить, і що він взяв автомобіль у свого товариша щоб 

-2-

підвезти сусідку із сином до лікаря. Також зазначає, що жодної грошової винагороди за це не отримував, що перевезенням пасажирів «таксуванням» чи іншим видом господарської діяльності не займається. Працівники поліції зупинили автомобіль в с. Барвінок побачивши під заднім склом автомобіля знак таксі («шашечки») і не слухаючи жодних пояснень, склали на нього протокол про адміністративне правопорушення. З вказаним протоколом і постановою суду, він не згідний через відсутність належних і допустимих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. Разом з тим, зазначає, що в досліджених судом матеріалах справи, зокрема, в протоколі про адміністративні правопорушення, відсутні будь-які докази того, що він здійснював господарську діяльність з перевозки пасажирів систематично, на власний ризик з метою отримання прибутку. До протоколу не надано доказів того, що його дії мали ознаки підприємницької діяльності, а також в матеріалах справи відсутні докази того, що його метою було отримання прибутку, яка є обов`язковою умовою здійснення господарської діяльності, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не містить відомостей щодо того, за якою ціною здійснювалася перевозка пасажирів та чи були від цього отримані будь-які грошові кошти. Крім того, в матеріалах справи відсутні пояснення пасажирки ОСОБА_3 , яка могла б підтвердити вище зазначені обставини, в судовому засіданні її також не було допитано. Також звертає увагу на зміст статей ГК України, КУпАП, Конституції України та Конвенції, які регулюють діяльність з надання послуг перевезення пасажирів, а також доведеності вини особи. З наведених підстав вважає, що матеріалами справи його вина не підтверджена, а тому просить адміністративне провадження щодо нього закрити через відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився. Останній, рухом справи не цікавився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
       Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено 

-3-

адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.
Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення останнім цього адміністративного правопорушення.
Апеляційний суд визнає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції врахував вказані вимоги, дав об`єктивну оцінку всім доказам, які наявні в матеріалах справи. Факт вчинення  ОСОБА_4 адміністративного правопорушення  підтверджується  протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 234112 від 08.11.2022, складеним інспектором ВБДР УПП в Закарпатській області ДПП Трунтаєвим В. С., згідно якого 08.11.2022 близько 10 год 10 хв на а/д М06 804 км, ОСОБА_1 на транспортному засобі марки «CHEVROLET AVEO» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів у кількості 02 (двох) осіб, без одержання відповідної ліцензії.
З рапорту інспектора поліції Трунтаєва В. С вбачається, що під час виконання службових обов`язків в складі екіпажу «Олімп-0006», 08.11.2022 було здійснено зупинку транспортного засобу на а/д М06 «Київ-Чоп» марки «CHEVROLET AVEO» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який здійснював перевезення пасажирів у кількості 02 (двох) осіб, без наявної ліцензії на здійснення даного виду господарської діяльності, а саме надання послуг з перевезення, де було складено протокол про адміністративне правопорушення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП, за порушення п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності». 
Відповідно до п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів річковим, морським, автомобільним, залізничним та повітряним транспортом, міжнародні перевезення пасажирів та вантажів автомобільним транспортом потребують ліцензування.
Диспозиція ч. 1 ст. 164 КУпАП передбачає відповідальність за порушення особою порядку провадження господарської діяльності без державної реєстрації як субЙ`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської 

-4-

діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Про легітимність здійснення підприємницької діяльності свідчить видане у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію встановленого зразка. Зайняття підприємницькою діяльністю особою, яка не отримала у встановленому порядку свідоцтво про державну реєстрацію або особою, свідоцтво про державну реєстрацію якої було скасовано у визначеному законодавством порядку, є об`єктивною стороною правопорушення.
Статтею 6 частиною 12 Закону України «Про автомобільний транспорт»  встановлено, що усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України, підлягають державному контролю.  
Згідно ст. 9 Закону України «Про автомобільний транспорт», встановлені зобов`язання, зокрема, ліцензування на автомобільному транспорті, спрямоване на визначення початкових і поточних умов надання послуг з перевезень пасажирів і небезпечних вантажів, а також найважливіших параметрів обслуговування споживачів.
Відповідно до  ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього  Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів, тощо. 
Тобто, з наведених вимог нормативно-правових актів та законів вбачається, що обов`язковою умовою належного перевезення пасажирів транспортним засобом є ліцензійний документ на право перевезення пасажирів, які ОСОБА_1 працівникам поліції надані не були. Не надано таких доказів і апеляційному суду.
Посилання ОСОБА_1 на те, що для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 164 КУпАП необхідне встановлення в діях фізичної особи ознак здійснення нею підприємницької діяльності, яка у тому числі має містити ознаки систематичності, суд апеляційної інстанції визнає неприйнятними.
У зв`язку зі зміною законодавства, регламентуючого питання запровадження та здійснення господарської діяльності, до статті 164 КУпАП неодноразово вносилися відповідні зміни, у тому числі до частини першої вказаної норми права. Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 164 КУпАП, в редакції станом на 31.08.2022, не дає підстав вважати, що до адміністративної відповідальності може бути притягнена фізична особа лише у разі систематичного порушення порядку провадження господарської діяльності. Сам по собі факт вчинення особою адміністративного правопорушення щодо здійснення провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання та без одержання необхідної ліцензії на провадження цієї діяльності, становить склад правопорушення, за який передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Отже, висновки суду першої інстанції про доведеність вини та наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, є правильними та підтверджуються зібраними і перевіреними в ході розгляду справи доказами.
Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він перевозками пасажирів не займається, коштів за це не отримував, не спростовують зазначене в протоколі правопорушення та його відповідальність.

-5-

З пояснень наданих ОСОБА_1 у судовому засіданні суду першої інстанції слідує, що він дійсно 08.11.2022 о 10 год 10 хв здійснював перевезення пасажирів у кількості 02 (двох) осіб в якості таксі на отриманому ним в користування транспортному засобі марки «CHEVROLET AVEO» д.н.з. НОМЕР_1 та щодо факту надання послуг з перевезення пасажирів не заперечував, однак, не знав, що для цього виду діяльності необхідна відповідна ліцензія.
Разом з тим, відповідно до ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, а тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції було досліджено відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) інспектора патрульної поліції.
Як вбачається з наявного у матеріалах справи відеозапису, пасажирка, яка була в автомобілі підтвердила, що викликала таксі через диспетчера і їй прийшла СМС, що вартість перевезення становить 90 грн.
Отже вказаним відеозаписом, долученим до матеріалів справи, спростовуються вище наведені твердження ОСОБА_1 про те, що він не здійснював господарську діяльність, не надавав послуги з перевезення та не отримував доходу, а тому такі доводи апеляційний суд відхиляє.
З матеріалів справи також вбачається, що складений щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, містить посилання на місце, час і суть адміністративного правопорушення, посилання на нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, в тому числі і про розгляд справи в Ужгородському міськрайонному суді, чим скористався ОСОБА_1 , засвідчивши вказані обставини своїм підписом, однак від дачі пояснень відмовився, та вказав, що надасть пояснення в суді. 
Всупереч доводів апеляційної скарги, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які б давали підстави вважати, що інспектор ВБДР УПП в Закарпатській області ДПП Трунтаєв В. С., був упереджений при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , і що в нього були підстави фальсифікувати такий, на такі дані не вказується як в апеляційній скарзі, так і під час розгляду справи апеляційним судом. Тому, апеляційний суд приходить до висновку, що працівник поліції при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 оскаржував дії працівників поліції щодо складання відносно нього протоколу. Доказів неправомірної поведінки працівників поліції чи інших доказів, які б спростовували фактичні дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення та додатках до нього матеріали справи не містять.
Посилання ОСОБА_1 на незаконність складеного відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, і такий не являється процесуальним документом, що засвідчує факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, апеляційним судом розцінюється, як спосіб захисту спрямований на уникнення адміністративної відповідальності.
При оцінці зібраних по справі доказів, з урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що вимоги КУпАП та інші нормативно-правові акти, при збиранні та фіксуванні таких, порушені не були.
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували доводи апеляційної скарги щодо незаконностіта необґрунтованості постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено та 

-6-

під час апеляційного перегляду справи не встановлено, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, а також направлені порушником на уникнення адміністративної відповідальності. Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б були також підставою для скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
                Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 , адміністративного стягнення, суд першої інстанції врахував характер та ступінь адміністративного правопорушення, особу останнього та обставини справи й призначив ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції вищевказаної статті, яке є справедливим і таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення .
Враховуючи викладене, судом першої інстанції було вжито всіх заходів, передбачених КУпАП, для з`ясування питання про наявність чи відсутність вини ОСОБА_1 , у вчиненні дій, зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що ОСОБА_1 , не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.12.2022 щодо нього, - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя