справа № 761/13809/18
головуючий у суді І інстанції Мальцев Д.О.
провадження № 22-ц/824/3655/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
12 квітня 2023 року                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф., 
при секретарі судового засідання: Сердюк К.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Златобанк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Златобанк» Караченцева Артема Юрійовича, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк», треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, про визнання незаконним та скасування наказу, про зміну формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та моральної шкоди, 
в с т а н о в и в :
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до ПАТ «Златобанк», у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 1 т. 2), просив суд:
визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення від 02 квітня 2018 року № 05 про звільнення позивача; 
змінити формулювання причин звільнення позивача, здійснене Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» наказом від 02 квітня 2018 року № 05 із «звільнення відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України (прогул без поважних причини)» на «звільнення за власним бажанням відповідно до статті  38 КЗпП України з 11 грудня 2017 року»;
стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 88 406 грн 82 коп., які складаються із: середнього заробітку за час видачі трудової книжки без обмеження будь-яким строком у розмірі 48 406 грн 82 коп., моральної шкоди у розмірі 40 000 грн.
 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач із 17 жовтня 2017 року відповідно до наказу Уповноваженої особи Фонду прийнятий на посаду головного юрисконсульта відділу позовної роботи юридичного управління АТ «Златобанк». 
Позивач 27 листопада 2017 року подав заяву про звільнення з 11 грудня 2017 року. Разом з тим, станом на вказану дату позивачу не видано трудову книжку, не проведена виплата всіх сум, що належить до виплати на момент звільнення позивача. Позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогою видати трудову книжку та здійснити відповідні виплати, але указані звернення відповідач залишив поза увагою. 
02 квітня 2018 року трудову книжку разом з наказом про звільнення позивача останньому направлено поштою та проведено всі виплати. Згідно з вказаним вище наказом позивача звільнено не 11 грудня 2017 року за власним бажанням, а 02 квітня 2018 року у зв`язку з прогулом без поважним причин. 
Позивач вважає наказ таким, що винесений з порушенням норм чинного законодавства, а підстави звільнення такими, що не відповідають дійсним обставинам, а тому звернувся до суду з позовом. Також позивач на підставі статей 117, 235, 237-1 КЗпП України просить виплатити йому середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки за період з 12 грудня 2017 року по 02 квітня 2018 року. Крім того, вказує, що своїми незаконними діями під час звільнення позивача та затримки видачі трудової книжки та розрахунку відповідач завдав позивачу моральної шкоди, яку останній оцінив у 40 000 грн.
 
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним наказ № 05 від 02 квітня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 за частиною 1 статті 30 КЗпП України.
Визнано трудовий договір укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Златобанк» розірваним з 11 грудня 2017 року на підставі пункту 1 статті 38 КЗпП України.
Зобов`язано ПАТ «Златобанк» внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про звільнення на підставі частини 1 статті 38 КЗпП України.
Стягнуто з ПАТ «Златобанк на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 39 605 грн 46 коп. у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
У задоволенні інших вимог відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що той факт, що керівником АТ «Златобанк» на момент подачі заяви про звільнення була інша особа, а не Уповноважена особа Фонду Славкіна М.А. жодним чином не звільняє керівника від обов`язку розглянути подану заяву та прийняти відповідне рішення.           
Не можна ставити у залежність можливість звільнення особи від вирішення інших питань, зокрема, оскарження рішень НБУ щодо запровадження тимчасової адміністрації та ліквідації АТ «Златобанк», оскільки саме Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» приймалось рішення про прийняття на роботу ОСОБА_1 та, відповідно, саме нею мало б і прийматись рішення про звільнення зазначеної особи із займаної посади.
Відповідачем у судовому засіданні не надано жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин, а тому в останнього були відсутні правові підстави для звільнення позивача за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України, оскільки неявка позивача на роботу пов`язана з поважними причинами.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Златобанк», в інтересах якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» Караченцев А.Ю., подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у позові відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в матеріалах справи відсутні докази вручення чи направлення позивачем заяви про звільнення власнику або уповноваженому ним органу. 
Заява про звільнення (а.с. 11 т.1) не містить відмітки про прийняття її органом управління чи уповноваженим представником юридичної особи.
Заява позивача про звільнення адресована керівнику банку, запис про якого на час звернення з заявою був виключений з Єдиного державного Реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Станом на дату написання позивачем заяви про звільнення 27 листопада 2017 року - в Реєстрі юридичних осіб керівником зазначено ОСОБА_3 (а.с. 162 том 1), станом на 23 березня 2018 року керівником АТ «Златобанк» знову зазначено Славкіну МА.
Реєстраційна дія відбулась 22 березня 2018 року, запис у Реєстрі: «скасування реєстраційної дії для виправлення помилок».
Сам позивач не заперечує, що він вважав 11 грудня 2017 року останнім робочим днем, тобто припинив виходити на роботу.
Також факт відсутності на роботі підтверджується відповідними актами.
Подання заяви про звільнення за власним бажанням позивачем не доведено.
 
Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відзив обґрунтовано тим, що відсутність записів у ЄДРПО того чи іншого керівника юридичної особи не є підставою для порушення трудових прав позивача.
У рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2018 року у праві № 826/8191/18 встановлено порушення трудового законодавства з боку відповідача щодо ОСОБА_1 . Указаним рішенням встановлено, що посилання ПАТ «Златобанк» на відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з неправильним зазначенням керівника носить суто формальний характер та не є підставою для не реагування на вказану заяву, також судом встановлені обставини незаконності звільнення позивача за пунктом 4 статті 40 КЗпП.
 
Від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - адвоката Сидоренко Ю.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить суд задовольнити апеляційну скаргу.
Відзив обґрунтовано тим, що позивачем не заявлялася вимога про стягнення вихідної допомоги при звільненні, оскільки така виплачується при звільненні на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України, а не на підставі частини 1 цієї статті. У матеріалах справи відсутні докази вручення чи направлення позивачем заяви про звільнення.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.
Постановою Правління Національного банку України від 13 лютого                 2015 № 105 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13 лютого 2015 року № 30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Златобанк», з 14 лютого 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Златобанк».
Постановою Правління Національного банку України від 12 травня 2015 року №310 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13 травня 2015 року № 99 «Про початок процедури ліквідації АТ «Златобанк» та призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Златобанк» (а.с. 155 т. 1).
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 15 травня 2017 року № 1977 призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Златобанк» Славкіну М.А. з 18 травня 2017 року (а.с. 159 т. 1).
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято від 26 жовтня 2017 року «Про делегування повноважень ліквідатора ПАТ «Златобанк» продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Златобанк» Славкіної М.А.
 
Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» Славкіної М.А. від 13 жовтня 2017 року № 92-п прийнято позивача ОСОБА_1 на посаду головного юрисконсульта відділу позовної роботи юридичного управління АТ «Златобанк» з 17 жовтня 2017 року з посадовим окладом згідно зі штатним розкладом (а.с. 10 т. 1).
27 листопада 2017 року головним юрисконсультом відділу позовної роботи юридичного управління ПАТ «Златобанк» ОСОБА_1 за погодженням із начальником юридичного відділу Захаренковою Ю.М. на ім`я Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» Славкіної М.А. подано письмову заяву про звільнення за власним бажанням з 11 грудня 2017 року   (а.с. 11 т. 1).
11 грудня 2017 року ОСОБА_1 на ім`я Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» подано заяву (за вх. №4139), у якій зазначено, що станом на 11 грудня                      2017 року належно оформлену трудову книжку йому не видано, виплату усіх належних сум не проведено, ц зв`язку з чим просив направити йому повідомлення про отримання належно оформленої трудової книжки, провести розрахунок та виплату всіх належних сум та середньої заробітної плати за весь час затримки всіх належних до виплати сум, розрахунок та виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (а.с. 12 т. 1).
Позивач неодноразово направляв на ім`я Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Державній службі України з питань праці, Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини звернення, у яких просив виконати вимоги, зазначені у заяві від 11 грудня 2017 року та припинити бездіяльність, спрямовану на порушення трудових прав позивача на звільнення (від 18 грудня 2017 року, від 22 січня 2018 року, а.с. 13-23 т. 1).
На вказані звернення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив позивача про те, що рішення Національного банку України про віднесення АТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації, про відкликання банківської ліцензії та призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію вказаної банківської установи були скасовані постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від                    14 липня 2017 року та оскаржуються наразі в касаційному порядку, а тому питання про звільнення позивача може бути вирішено після ухвалення судом касаційної інстанції остаточного рішення у вказаній справі, яким буде підтверджено наявність/відсутність повноважень на здійснення ліквідації банку (а.с. 24-25, 71-72 т. 1).
 
Позивач  звернувся 22 грудня 2017 року до Національного банку України стосовно трудових відносин з АТ «Златобанк».
Національний банк України, розглянувши вказане звернення позивача, з посиланням на статті 3,4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»  повідомив, що для врегулювання питань, які виникають у відносинах з АТ «Златобанк», позивачу необхідно звертатися безпосередньо до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» Славкіної М.А.(а.с. 203 т. 1).
 
Також, позивач звертався зі скаргами стосовно порушення його трудових прав до Державної служби України з питань праці та інспектором праці Мазурою О.М. на підставі заяви ОСОБА_1 від 29 березня 2018 року №П-1476 проведено інспекційне відвідування ПАТ «Златобанк» як юридичної особи, яка використовує найману працю.
За результатами інспекційного відвідування встановлено порушення ПАТ «Златобанк», в серед яких і:
частини 1 статті 38 КЗпП України, відповідно до якої працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Так, 27 листопада 2017 року головним юрисконсультом відділу позовної роботи юридичного управління ПАТ «Златобанк» ОСОБА_1 за погодженням із начальником юридичного відділу Захаренковою Ю.М. подано письмову заяву про звільнення за власним бажанням з 11 грудня 2017 року.                     11 грудня 2017 року ОСОБА_1 подано заяву №4139, в якій зазначено, що станом на 11 грудня 2017 року належно оформлену трудову книжку йому не видано, виплату усіх належних сум не проведено з проханням направити йому повідомлення про отримання належно оформленої трудової книжки, проведення розрахунку всіх належних сум та середньої заробітної плати за весь час затримки всіх належних до виплати сум, розрахунок та виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу;
частини 1 статті 149 КЗпП України - до застосування такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення, на підставі наказу №5 від 02 квітня 2018 року «Про звільнення» ОСОБА_1 у зв`язку з прогулом без поважних причин на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України від останнього не були отримані письмові пояснення. Підтверджуючих документів у спростування зазначеного під час перевірки не надано;
 
Висновки перевірки зафіксовані в акті від 23 квітня 2018 року №КВ188/611/АВ, який підписано позивачем із зауваженнями.
За результатами перевірки ГУ Держпраці у Київській області 08 травня 2018 року прийнято постанови:
№ КВ188/611/АВ/П/ПТ/ІП/ФС-140 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на ПАТ «Златобанк» за порушення частини 1 статті 38 КЗпП України на підставі абз. 8 частини 2 статті  265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 3 723 грн;
№ КВ188/611/АВ/П/ПТ/ІП/ФС-141 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на ПАТ «Златобанк» за порушення пп. 2 п. 11, пп. 3 п. 11, пп. 5 п. 11, п. 12 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМ України від 26 квітня 2017 року №295, на підставі абз. 6 частини 2 статті 265 КЗпП України накладено штраф у розмірі               11 169 грн;
№ КВ188/611/АВ/П/ПТ/ІП/ФС-142 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на ПАТ «Златобанк» за порушення частин 1, 2 статті 115 КЗпП України, частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці» на підставі абз. 3 частини 2 статті 265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 11 169 грн.
 
Вказані постанови Головного управління Держпраці у Київській області про накладення штрафів оскаржувалися ПАТ «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб                         Славкіної М.А. в судовому порядку.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2018 року у справі № 826/8191/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року, адміністративний позов ПАТ «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіної М.А. задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Київській області накладення штрафу від 08 травня 2018 року                     № КВ188/611/АВ/П/ПТ/СП/ФС-141. В іншій частині - відмовлено.
Судовими рішеннями встановлено порушення ПАТ «Златобанк» вимог трудового законодавства стосовно звільнення позивача.
 
Як вбачається з матеріалів справи, наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк»                         Славкіної М.А. від 18 грудня 2017 року з метою перевірки та фіксації знаходження на робочому місці працівників АТ «Златобанк» та виконання ними своїх посадових обов`язків створено постійно діючу комісію та затверджено її склад (а.с.179 т. 1).
29 грудня 2017 року, 31 січня 2018 року, 28 лютого 2018 року та 30 березня 2018 року складені Акти постійно діючої комісії з перевірки наявності на робочому місці працівників АТ «Златобанк», відповідно до яких встановлено факт відсутності, в тому числі, позивача на робочому місці з 12 грудня 2017 року по 31 березня 2018 року (а.с. 180-187 т. 1).
На підставі наказу ПАТ «Златобанк» від 02 квітня 2018 року №5 «Про звільнення» ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з прогулом без поважних причин на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України.
У матеріалах справи відсутні докази отримання від ОСОБА_1 письмових пояснень, ознайомлення останнього з наказом, а також докази наявності підстав для не реагування на заяву про звільнення, подану                               27 листопада 2017 року.
 
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до частини 1 статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення, чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника. Для працівника виявлення цієї ініціативи створює лише один обов`язок - продовжувати виконання усіх умов трудового договору протягом двох тижнів від дня подання роботодавцю такої заяви. Трудові відносини припиняються незалежно від того, чи видано роботодавцем наказ про звільнення працівника, чи не вчинено такої дії. Відсутність такого наказу не зобов`язує працівника надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки та не продовжує дії трудового договору.
Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 545/2544/13 (провадження № 61-678св17), від 04 травня 2022 року у справі № 761/16900/21 (провадження № 61-12562св21).
За змістом статті 38 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і які працівник визначає самостійно. Проте така ініціатива з наміром припинити трудові відносини в односторонньому порядку має бути доведена до відома роботодавця.
Своє бажання щодо звільнення за статтею 38 КЗпП України працівник оформлює у письмовій довільній формі. Спосіб подання заяви на звільнення законодавством не обмежується. Отже, заяву можна надати особисто роботодавцю, надіслати поштою чи телеграмою.
Відмова у звільненні є порушенням законодавства про працю, проте факт небажання роботодавця звільняти працівника треба підтвердити. Отже, у разі подання заяви про звільнення за власним бажанням працівникові потрібно надати документи, що підтверджують факт подання такої заяви та отримання її роботодавцем.
 
В апеляційній скарзі ПАТ «Златобанк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк», посилається на те, що подання заяви про звільнення за власним бажанням позивачем не доведено.
Апеляційний суд погоджується з тим, що для припинення трудових відносин між сторонами з дня надіслання заяви про звільнення за статтею 38 КЗпП України в обумовлений у ній строк важливим є встановлення факту отримання роботодавцем такої заяви.
Разом з тим, як було зазначено вище, Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 826/8191/18 залишено без змін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 вересня 2018 року,  яким визнано правомірними висновки Головного управління Держпраці у Київській області про порушення АТ «Златобанк» законодавства про працю та визнано правомірною постанову про накладення штрафу від 08 травня 2018 року №КВ188/611/АВ/П/ІП/ЗБ/ФС-142 та №КВ188/611/АВ/П/ПТ/ІП/ФС-140 за порушення  ПАТ «Златобанк» вимог частини 1 статті 38 КЗпП.
 
Також цим рішенням встановлений факт звернення ОСОБА_1 27 листопада 2017 року до ПАТ «Златобанк» із письмовою заявою про звільнення за власним бажанням з 11 грудня 2017 року.
Ці обставини встановлені судовим рішенням, таке судове рішення набрало законної сили, у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі, а тому наявні підстави вважати, що указані обставини є преюдиційними та не потребують доказування.
Тобто у цій справі обставини доведення працівником у встановленому законом порядку до відома роботодавця про намір припинити трудові відносини за його ініціативою є преюдиційними.
Крім того, позивач неодноразово направляв Уповноваженій особі Фонду, Національного банку України та до Державної служби України з питань праці звернення, у яких просив виконати вимоги, зазначені в заяві від 11 грудня 2017 року, тобто він виконав усі необхідні дії для припинення трудових відносин з ПАТ «Златобанк».
 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що заява адресована неналежному керівникові підприємства, апеляційний суд враховує таке.
Зі змісту заяви ОСОБА_1 від 27 листопада 2017 року про звільнення вбачається, що така адресована Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» Славкіній М.А.
Згідно з витягом є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 24 листопада 2017 року керівником АТ «Златобанк» був ОСОБА_3 , однак ці зміни внесені державним реєстратором 24 листопада 2017 року (п`ятниця), а заяву на звільнення ОСОБА_1 подано 27 листопада 2017 року (понеділок), що переконливо свідчить про непроінформованість ОСОБА_1 про внесення змін у складі керівництва ПАТ «Златобанк».
Указані обставини свідчать про те, що у цьому випадку неправильне зазначення керівника підприємства не може бути підставою для не реагування на заяву про звільнення.
Крім того, заява ОСОБА_1 про звільнення не повернута останньому у зв`язку з тим, що він звернувся не до тієї особи, яка уповноважена вирішувати питання про його звільнення, йому не роз`яснено, хто має повноваження на ухвалення рішення про звільнення за його заявою.
         
Також апеляційний суд враховує, що у своїй заяві про звільнення про звільнення за власним бажанням ОСОБА_1 зазначено дату написання заяви - 27 листопада 2017 року та дату останнього дня роботи - 11 грудня 2017 року.
Тобто ОСОБА_1 з дотриманням вимог частини 1 статті 38 КЗпП України письмово попередив власника або уповноважений ним орган про звільнення за два тижні та відпрацював указані два тижні, після чого трудові відносини між ним та банком були припинені незалежно від того, що роботодавцем не винесено наказ про його звільнення.
Факт того, що позивач відпрацював два тижні з 27 листопада 2017 року по 11 грудня 2017 року підтверджуються актами постійно діючої комісії з перевірки наявності на робочому місці працівників ПАТ «Златобанк» про відсутність позивача на робочому місці з 12 грудня 2017 року по 31 березня 2018 року.
Однак, оскільки трудові відносини між позивачем та банком вважаються припиненими 11 грудня 2017 року, відсутні підстави вважати, що його відсутність на роботі 12 грудня 2017 року та у подальші дні є прогулом та підставою для звільнення його 02 квітня 2018 року на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України (прогул без поважних причини).
Апеляційний суд наголошує, що позивач не може бути примушений до трудових відносин, а відсутність наказу про його звільнення не зобов`язує ОСОБА_1 надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки.
Суд першої інстанції зробив правильний висновок про незаконність оскаржуваного наказу, однак, визнаючи трудовий договір розірваним та зобов`язуючи ПАТ «Златобанк» внести запис до трудової книжки позивача про його звільнення на підставі частини 1 статті 38 КЗпП, суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивач просив суд змінити формулювання причин його звільнення, а тому оскаржуване судове рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні з викладенням резолютивної частини в редакції цієї постанови.
 
Щодо стягнення на користь позивача вихідної допомоги, апеляційний суд враховує таке.
ОСОБА_1 у позовній заяві просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у сумі 88 406 грн 82 коп., які складаються із: середнього заробітку за час видачі трудової книжки без обмеження будь-яким строком у розмірі 48 406 грн 82 коп., моральної шкоди у розмірі 40 000 грн.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 серпня                     2019 рокупро відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 88 406 грн 82 коп., - позивачем ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржене.
Разом з тим, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції стягнуто з ПАТ «Златобанк» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 39 605 грн 46 коп. у порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
У зв`язку з чим, перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимоги апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача вихідної допомоги, оскільки судом першої інстанції розглянуто справу поза межами заявлених позовних вимог.
Відповідно до частини 1, 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Златобанк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Златобанк» Караченцева Артема Юрійовича задовольнити частково.
 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 серпня 2019 року в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу, зміну формулювання причин звільнення, - змінити, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:
 
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про визнання незаконним та скасування наказу, зміну формулювання причин звільнення, - задовольнити частково.
Визнати наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Златобанк»                     Славкіної М.М. № 05 від 02 квітня 2018 року «Про звільнення» незаконним в частині підстав та дати звільнення ОСОБА_1 з посади головного юрисконсульта юридичного управління.
Змінити формулювання підстав та дату звільнення ОСОБА_1 , здійснене Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Златобанк» зазначені у наказі № 05 від 02 квітня 2018 року із «звільнення 02 квітня                       2018 року відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України (прогул без поважних причини)» на «звільнення 11 грудня 2017 року за власним бажанням відповідно до частини 1 статті 38 КЗпП України».
 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 серпня                 2019 року про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Златобанк» (місто Київ, вул. Б.Хмельницького, буд.17/52, код ЄДРПОУ 35894495) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) вихідної допомоги у розмірі 39 605 грн 46 коп. у порядку передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», - скасувати.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   
 
Дата складення повного судового рішення 15 травня 2023 року.

 
 
Головуючий                                                              Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                              Р.В. Березовенко 
 
                                                                                              О.Ф. Лапчевська