16.05.23
22-ц/812/462/23

Провадження № 22-ц/812/462/23 Головуючий суду першої інстанції Шаронова Н.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року м. Миколаїв Справа № 945/2168/21
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Горенко Ю.В.,
без участі учасників справи,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник – ОСОБА_2 , на заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Шаронової Н.О., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Товарної біржі «НЕРУХОМІСТЬ-ЦЕНТР» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним і визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

 
08 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Товарної біржі «НЕРУХОМІСТЬ-ЦЕНТР» (далі – ТБ «НЕРУХОМІСТЬ-ЦЕНТР») про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним і визнання права власності на нерухоме майно.
Доводи позову обґрунтовував тим, що 05 липня 1999 року між ОСОБА_3 та ним на ТБ «НЕРУХОМІСТЬ-ЦЕНТР» було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 455, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 .
Зазначений будинок належав відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 квітня 1999 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «ММБТІ») в реєстровій книзі № 22 від 17 травня 1999 року.
Згідно умов зазначеного договору, покупець зобов`язався прийняти вказаний житловий будинок та сплатити продавцю обумовлену договором суму, а продавець у свою чергу передати його покупцю, звільнити його від свого побутового майна, виписати та висилитись з нього.
Свої зобов`язання за договором покупець виконав повність – прийняв у власність вищезазначений будинок та сплатив продавцю його вартість, зареєстрував даний договір купівлі-продажу у КП «ММБТІ».
Продавець також передала у власність позивачу будівлю АДРЕСА_1 .
08 квітня 2008 року позивачем була отримана у власність, шляхом приватизації земельна ділянка кадастровий номер 4824280203:01:003:0001, яка розташована під житловим будинком АДРЕСА_1 .
У зв`язку з тим, що дана угода не була посвідчена нотаріально, до того ж оригінал договору купівлі-продажу був втрачений та законодавством не передбачена процедура отримання дублікату такого договору, позивач, як власник не може розпорядитися належною йому квартирою.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна № 455 укладений 05 липня 1999 року на ТБ «НЕРУХОМІСТЬ-ЦЕНТР», житлового будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 дійсним.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в зв`язку з втратою оригіналу договору купівлі-продажу.
Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2022 року позов задоволено частково.
Визнано договір купівлі - продажу нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 , укладений 05 липня 1999 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований на ТБ «НЕРУХОМІСТЬ-ЦЕНТР» у «Журналі реєстрації біржових угод» за № 455, - дійсним.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.
Рішення суду мотивовано тим, що  ОСОБА_1 і ОСОБА_3 при укладенні договору, дійшли взаємної згоди за всіма його істотними умовами і виконали свої зобов`язання, що підтверджується укладеним в письмовій формі договором купівлі - продажу нерухомого майна. 
Обставин, що спростовують цей факт у судовому засіданні не виявлено.
Між тим, звернення позивача до суду з вимогами про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , є передчасним, оскільки права позивача в цій частині не порушені і позивач не втратив можливість оформлення права власності на вказане нерухоме майно у позасудовому порядку.
Не погодившись з рішенням суду, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , оскаржив його в цій частині в апеляційному порядку та посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив його скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до відкритих даних державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТБ «НЕРУХОМІСТЬ-ЦЕНТР» на якій було укладено вищезазначений договір, відповідно до запису № 15221310000009488 від 06 червня 2006 року перебуває у стані припинення. Таким чином, позивач фактично позбавлений можливості отримання дублікату вищезазначеного договору купівлі-продажу № 455, укладеного 05 червня 1999 року на ТБ «НЕРУХОМІСТЬ-ЦЕНТР» між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Відповідно до паперових носіїв КП ММБТІ, які на момент укладення вищевказаної угоди були уповноважені на реєстрацію права власності на нерухоме майно, зазначено, що право власності зареєстровано 19 липня 1999 року № 22 за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05 липня 1999 року р. № 455, виданого ТБ «НЕРУХОМІСТЬ-ЦЕНТР»
З вищенаведеного вбачається, що у позивача фактично відсутня можливість оформлення права власності на вказане нерухоме майно у позасудовому порядку. Тому вимога, яка заявлена у суді першої інстанції правомірна, та така, що не суперечить загальним засадам цивільного законодавства
На день слухання справи, відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належними чином. Від представника позивача адвоката Душаченко І.С. через засоби електронного зв`язку надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. З огляду на зазначене, апеляційний суд розглянув справу за відсутності учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 05 липня 1999 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено Договір купівлі - продажу нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 .
Вказаний договір купівлі - продажу нерухомого майна укладений і зареєстрований на ТБ «НЕРУХОМІСТЬ-ЦЕНТР» у «Журналі реєстрації біржових угод» за № 455, з подальшою реєстрацією у Миколаївському бюро технічної інвентаризації.
Згідно з копією довідки КП «ММБТІ» від 01 листопада 2021 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_2 , перейменовано згідно з рішенням виконавчого комітету Безводненської сільської ради від 10 січня 2016 року № 6 р.), станом на 28 грудня 2012 року, зареєстровано в КП «ММБТІ» 19 липня 1999 року № 22 за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 05 липня 1999 року № 455, укладеного на ТБ «НЕРУХОМІСТЬ-ЦЕНТР».
Відповідно до статті 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК України.
Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду    від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.
Позивач, звертаючись із позовними вимогами до суду, самостійно обирає спосіб захисту своїх прав та інтересів.
У даній справі, звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що він є власником спірного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 05 липня 1999 року,  однак він втратив правовстановлюючий документ на будинок, внаслідок чого не може в повній мірі реалізувати своє право власності. У зв`язку з цим просив суд визнати за ним право власності на вказаний будинок.
Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина 1 статті 328 цього Кодексу).
Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Отже, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, способу для відновлення порушеного права власника.
Крім того, згідно з частинами 2, 4 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на спірний будинок з підстав втрати правовстановлюючого документа, ОСОБА_1 не надав доказів того, що він втратив документ, який засвідчує його право власності на спірний будинок. Також позивач не надав доказів того, що він звертався до правоохоронних органів із заявою про втрату документів, подавав оголошення-повідомлення про втрату документів, або звертався до відповідних органів для отримання дубліката договору купівлі-продажу. Тобто, як правильно визначив суд першої інстанції, немає доказів існування передумов та підстав для застосування статті 392 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином оскаржене рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 375 ЦПК України скасуванню не підлягає. 
Заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2022 року в частині задоволення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу дійсним не оскаржувалось, а відтак, судом апеляційної інстанції не переглядалось.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв його представник – ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 16 травня 2023 року.