ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 травня 2023 року 	м.Суми	

Справа №591/4825/21 
Номер провадження 22-ц/816/654/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
за участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І.,
учасники справи: 
заявник -товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна»,
стягувач - акціонерне товариство «Кредобанк»,
боржник – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 09 березня 2023 року, в складі судді Северинової А.С., постановлену в м. Суми, повний текст ухвали виготовлено 13.03.2023 року, 

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду в жовтні 2022 року, заявник просив суд замінити сторону вибулого стягувача акціонерне товариство «Кредобанк» у виконавчих листах в цивільній справі № 591/4825/21 на товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», як правонаступника.
Свої вимоги мотивував тим, що Зарічним районним судом м. Суми задоволено позов акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Вказує, що відсутнє відкрите виконавче провадження про стягнення боргу з боржника. В подальшому акціонерне товариство «Кредобанк» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «РосвенІнвест Україна» свої права вимоги за кредитним договором № CL-167086 від 07.02.2019, укладеним між акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 на підставі договору факторингу від 21.12.2021 року № 2. Вказує, що АТ «Кредобанк» виконавчих документів по боржнику товариству не передало, інформація про те, що виконавчі документи видавалися відсутня. Відсутність виконавчого листа не може бути перешкодою в процесуальному правонаступництві стягувача, оскільки без процесуального правонаступництва правонаступник у матеріальних правовідносинах позбавлений можливості отримати виконавчий лист на виконання рішення суду та здійснити захист своїх порушених прав шляхом виконання рішення суду.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 09 березня 2023 року заяву задоволено. 
Змінено стягувача у виконавчому листі в цивільній справі № 591/4825/21 на виконання заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 жовтня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором № СL-167086 від 07 лютого 2019 року в сумі 132 346 грн 55 коп. та судового збору в сумі 2270 грн із Акціонерного товариства «Кредобанк» на його правонаступника –Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна».
Ухвалюючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у разі заміни кредитора у зобов`язанні правонаступником, суд замінює сторону виконавчого провадження правонаступником, тому, за наявності в матеріалах справи належних доказів про заміну кредитора у зобов`язанні, заява підлягає задоволенню.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи,просить скасувати ухвалу судупершої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. Звертаючись до суду заявник не надав будь –яких доказів, які б об`єктивно підтверджували ту обставину, що товариство є дійсно фінансовою установою та має право на надання фінансових послуг АТ «Кредобанк» з факторингу, тобто законно набуло право вимоги і є його правонаступником. Зазначає, що заявником не надано акту приймання – передачі документів (реєстру боржників), що є невід`ємною частиною договору факторингу від 21.12.2021 року № 2, що ставить під сумнів виконання сторонами договору факторингу. Вказує, що на день реєстрації заявника як фінансової установи, факторинг, як фінансова послуга не підлягала ліцензуванню. В подальшому до законодавства було внесено зміни, відповідно до яких, факторинг, як фінансова послуга підлягає ліцензуванню. Вказує, що з урахуванням часу, не встановлено чи мав заявник право на здійснення фінансових операцій. При цьому правочин вчинений юридичною особою без відповідного дозволу може бути визнаний судом недійсним.
Від заявника та стягувача відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.
Боржник та її представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.
Представники заявника та стягувача в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 жовтня 2021 року позов Акціонерного товариства «Кредобанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № СL-167086 від 07 лютого 2019 року в сумі 132 346 грн 55 коп. та судовий збір в сумі 2270 грн (а.с. 123-124).
В матеріалах справи відсутні дані про видачу виконавчих листів АТ «Кредобанк» на виконання заочного рішення суду.
21 грудня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «РосвенІнвест Україна» було укладено договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами № 2, відповідно до умов якого АТ «Кредобанк» відступило (передало у власність) ТОВ «Росвен Інвест Україна» права вимоги в повному обсязі за плату та під фінансування від ТОВ «Росвен Інвест Україна», а ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло (прийняло у власність) від АТ «Кредобанк» права вимоги в повному обсязі та здійснило їх оплату (фінансування) АТ «Кредобанк» (а.с. 137-143).
В додатку № 1 до договору факторингу зазначено, що із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами № 2 від 21 грудня 2021 року, ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, у тому числі, і до ОСОБА_1 за кредитним договором № СL-167086 від 07 лютого 2019 року (а.с. 144-146).
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19.03.1997 року).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Аналіз тлумачення частини першої статті 512 ЦК Українидає підстави стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину.Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною 1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Згідно ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).
За таких обставин суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення заяви.
Доводи апеляційної скарги про те, що заявник не надав доказів про те, що він станом не день укладання договору був наділений правом надавати фінансові послуги та має відповідну ліцензію, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, яким є банки або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про державну реєстрацію фінансової установи – товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» № ФК № 295, що видане 07.07.2011 року з додатком, відповідно до якого, остання зареєстрована фінансовою установою. 
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції станом на день укладання сторонами договору факторингу), Національний банк України в межах компетенції у сфері державного регулювання ринків небанківських фінансових послуг видає небанківським фінансовим установам та особам, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, ліцензії на провадження діяльності з надання фінансових послуг, передбачених, зокрема, пунктом 11 (факторинг) частини першої статті 4 цього Закону. Провадження діяльності, зазначеної у частині другій цієї статті, дозволяється лише після отримання відповідної ліцензії. Особи, які здійснюють діяльність без відповідної ліцензії, несуть відповідальність згідно із законом.
В той же час, вказаним законом станом на день отримання заявником свідоцтва про державну реєстрацію фінансової установи дійсно не передбачалося отримання ліцензії для здійснення фінансових операцій за договором факторингу. Доказів отримання такої ліцензії заявником до суду надано не було. 
Разом з тим, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що недійсність договору факторингу від 21грудня 2021 року № 2, який укладений між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» не встановлена законом, а тому він є чинним. Відомості щодо визнання його або окремих його положень не дійсними в матеріалах справи відсутні. Оскільки, предметом спірних правовідносин та апеляційного перегляду є саме правомірність заміни сторони виконавчого провадження, а не визнання недійсним договору факторингу від 21грудня 2021 року № 2, який є чинним на час винесення оскаржуваної ухвали судом першої інстанції, колегія суддів не може прийняти вказані доводи апеляційної скарги.
Також, колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги відносно того, що в матеріалах цивільної справи відсутні докази виконання договору факторингу, оскільки за положеннями пункту 3.2 договору факторингу моментом набуття ТОВ «Росвен Інвест Україна» прав вимоги за кредитними договорами є оплата фінансування ціни відступлення, яка була сплачена заявником на підставі платіжного доручення від 21 грудня 2021 року № 4203 (а.с. 143, на звороті).
За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для заміни сторони виконавчого провадження. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що судом першої інстанції не було не дотримано норм процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали, тому підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 09 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 16 травня 2023 року.

Головуючий -  	С. С. Ткачук	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   В. І. Криворотенко