Постанова
Іменем України    
29 березня 2023 року 
м. Київ
справа № 953/13430/20
провадження № 61-17397св21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс», 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Стальсервіс» Сідун Володимир Васильович, 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Стальсервіс» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2021 року у складі судді Колесник С. А. та постанову Харківського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року у складі колегії суддів: Бурлаки І. В., Котелевець А. В., Хорошевського О. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з  обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «Стальсервіс» (далі - ТОВ НВП «Стальсервіс»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - генеральний директор ТОВ НВП «Стальсервіс» ОСОБА_5, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позов обґрунтований тим, що з 05 вересня 2018 року він працював у ТОВ НВП «Стальсервіс» менеджером з продажу, а 01 липня 2020 року переведений на посаду комірника.
Наказом від 05 серпня 2020 року № 79-3 його звільнено зі займаної посади за пунктом 2 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на підставі наказу від 05 серпня 2020 року № 62 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».
07 липня 2020 року він відвантажив покупцю товар на підставі розпорядження на відвантаження. Від покупця отримав документи: доручення від  07 липня 2020 року № № 24, 25 на отримання товарно-матеріальних цінностей від ТОВ  НВП  «Стальсервіс» та платіжні доручення від 07 липня 2020  року № № 184, 185, про що повідомив бухгалтера ОСОБА_2 , яка погодилася оформити видаткові документи 08 липня 2020 року.
07 липня 2020 року він пояснив директору товариства, що товар відвантажується без підтвердження бухгалтером головного офісу факту зарахування коштів на рахунок товариства. З метою отримання товару саме 07 липня 2020  року покупець передав йому заставні кошти (1 200,00 євро). Ці кошти він повернув покупцю після отримання оригіналів видаткових документів.
З 20 липня до 31 липня 2020 року він був відсутній на робочому місці, оскільки перебував у щорічний відпустці.
03 серпня та 04 серпня 2020 року він надав відповідачу письмові пояснення щодо відсутності на робочому місці та відвантаження товару. Зокрема пояснив, що як менеджер з продажу він отримав від покупця завдаток, який покупець просив залишити у нього з метою можливого своєчасного їх повернення.
Наказом (розпорядженням) ТОВ НВП «Стальсервіс» від 05 серпня 2020 № 79-3 про припинення трудового договору (контракту) його звільнено з роботи з посади комірника з 05 серпня 2020 року у зв`язку із втратою довір`я з боку роботодавця за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України.
В його діях відсутній корисний намір, а власнику не завдано майнової шкоди. Водночас бухгалтер ОСОБА_2 склала доповідну запису, з якою його не ознайомила.
Неправомірним звільненням відповідач завдав йому моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 100 000,00 грн.
Загальний розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з  06  серпня 2020 року до 26 січня 2021 року (119 робочих днів) становить 81 404,46 грн.
Просив: поновити його на посаді комірника ТОВ НВП «Стальсервіс»; стягнути з ТОВ НВП «Стальсервіс» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 серпня 2020 року до 26 січня 2021 року у розмірі 81 404,46 грн; стягнути з ТОВ НВП «Стальсервіс»на його користь у відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано наказ (розпорядження) ТОВ НВП «Стальсервіс» від 05 серпня 2020 року № 79-3 про припинення трудового договору (контракту), яким ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади комірника з 05 серпня 2020 року у зв`язку із втратою довір`я до нього з боку роботодавця за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді комірника ТОВ НВП «Стальсервіс» з 05 серпня 2020 року.
Стягнуто з ТОВ НВП «Стальсервіс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 серпня 2020 року до 26 січня 2020 року у розмірі 22 473,15 грн.
Стягнуто з ТОВ НВП «Стальсервіс» на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ТОВ НВП «Стальсервіс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 50,00 грн.
Стягнуто з ТОВ НВП «Стальсервіс» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що посада комірника, яку обіймає позивач, відсутня у Переліку посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою чи організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, продаж (відпуск), перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженому постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР з праці та соціальних питань і Секретаріату Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24 (далі - Перелік).
З огляду на це та встановивши, що позивача не ознайомлено з Посадовою інструкцією комірника, відсутність між сторонами договору про матеріальну відповідальність, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову, оскільки позивач не належить до категорії осіб, які можуть бути звільнені з роботи за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України. Розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу обчислено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
Незаконним звільненням йому завдано моральну шкоду, розмір якої суд визначив, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Харківського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ НВП «Стальсервіс» задоволено частково.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2021 року змінено. Виключено з резолютивної частини рішення висновок про визнання протиправним та скасування наказу (розпорядження) ТОВ НВП «Стальсервіс» від  05 серпня 2020 № 79-3 про припинення трудового договору (контракту), яким ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади комірника з 05 серпня 2020 року у  зв`язку із втратою до нього довір`я з боку роботодавця за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України.
В іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2021 року залишено без змін.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що при звільненні позивача порушено його трудові права, які підлягають захисту. 
Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач не заявляв вимог про визнання наказу протиправним та його скасування.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У жовтні 2021 року ТОВ НВП «Стальсервіс» направило поштовим зв`язком до  Верховного Суду касаційну скаргу на Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від  13  вересня 2021 року, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що посада, яку обіймав позивач, входить до Переліку, оскільки робота комірника пов`язана з прийманням на склад, зберіганням та видачею зі складу матеріальних цінностей, а згідно                           зі статтею 135-1 КЗпП України з комірником може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Виконання позивачем роботи, яка пов`язана з обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей, підтверджується підписом позивача на розпорядженні на відвантаження від 08 липня 2020 року, накладній на переміщення від 06 липня 2020 року.
Звільнити робітника згідно з пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можна без підписаної посадової інструкції та без укладення договору про повну матеріальну відповідальність.
Підставою касаційного оскарження відповідно до статті 389 ЦПК України заявник зазначає те, що суди попередніх інстанцій не врахували правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року, провадження № 6-104цс14, від 23 грудня 2015 року, провадження 
№ 6-1093цс15, від 20 квітня 2016 року, провадження № 6-100цс16; у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/10031/16-ц, провадження № 61-2606св19, від 02 червня 2021 року у справі № 585/2261/19, провадження № 61-3959св21, від 03 листопада 2021 року у справі № 183/7157/18, провадження № 61-11397св20, від 09 жовтня 2019 року у справі № 552/4860/16-ц, провадження № 61-20112св18.
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1  до суду не надійшов.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.
У червні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Згідно зі статтею 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття провадження у справі.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без  задоволення з таких підстав. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Наказом (розпорядження) ТОВ НВП «Стальсервіс» про прийняття на роботу від 03 вересня 2018  року № 147-П   ОСОБА_1 прийнято на роботу з 04 вересня 2018 року на посаду менеджера зі збуту (а. с. 109, т. 1).
Наказом (розпорядження) ТОВ НВП «Стальсервіс» про переведення на іншу роботу від 01 липня 2020 року № ПП006   ОСОБА_1 переведено на посаду комірника (а. с. 56, 57, 110, 111, т. 1).
Згідно з договором поставки металопродукції від 23 червня 2020 року 
№ ДПМ-000065/20, укладеного між ТОВ НВП «Стальсервіс» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Канбанбуд» (покупець) (далі - ТОВ «Канбанбуд»), постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити металопродукцію (товар).
Оплата за товар здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, вказаний у цьому договорі або на рахунку постачальника (пункт 5.1 договору) (а. с. 99-100, т. 1).
У матеріалах справи є рахунки на оплату від 06 липня 2020 року №  ХНПП0000204  на суму 27 815,90 грн, від 07 липня 2020 року № ХНПП0000205 2 728,30 грн, платіжні доручення від 07 липня 2020 року № 184, 185 про сплату грошових коштів за вказаними рахунками (а. с. 9, 10, 11, 32, 33, 34, т. 1).
Розпорядження на відвантаження № ХНПП0000664 відповідно до рахунку на оплату від 06 липня 2020 року № ХНПП0000204 та розпорядження на відвантаження № ХНПП0000665 відповідно до рахунку на оплату від 07 липня 2020 року № ХНПП0000205 датовані та сформовані 08 липня 2020 року (а. с. 64, 66, т. 1).
Видаткові накладні № № ХНПП0000170, ХНПП0000171 та товарно-транспортні накладні № № ХНПП0000170, ХНПП0000171 датовані та сформовані 08 липня 2020 року (а. с. 68-73, т. 1).
Відповідно до службової записки бухгалтера ОСОБА_3 від 07 липня 2020  року приблизно о 12.30 год. 07 липня 2020 року комірник ОСОБА_1 самовільно, відвантажував зі складу без документів товарно-матеріальні цінності. Підставою для вчинення таких дій ОСОБА_1 зазначив надання 1 200,00 євро в заставу (а. с. 59, т. 1).
Згідно з пояснювальною запискою ОСОБА_1 рахунки на сплату товару були сформовані у базі «1С» приблизно о 13.00 год і відправлені покупцеві. Приблизно о 16.00 год. він отримав від покупця платіжні доручення з печаткою банку про оплату рахунків. На запит бухгалтера не підтверджено надходження коштів. Покупець замовив транспорт на 16.30 год. та погодився залишити заставні кошти у розмірі 1 200,00 євро. Розпорядження на відвантаження сформовані 06 липня 2020 року о 16.00 год., але були відписані 07 липня 2020 року. Враховуючи наявність заставних коштів, отриманих документів, товар було відвантажено (а. с. 62, т. 1).
Згідно з актом службового розслідування від 05 серпня 2020 року, складеного комісією у складі виконавчого директора Пшенічної О. В., бухгалтера Харківського підрозділу ОСОБА_3 , юрисконсульта ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , як працівник, який безпосередньо обслуговує товарні цінності підприємства недбало поставився до майна підприємства, а саме: відвантажив товар без оформлення документів та отримав заставні гроші від покупця без відповідних повноважень (а. с. 61, т 1).
Наказом керівника ТОВ НВП «Стальсервіс» ОСОБА_5 (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 05 серпня 2020 року № 79-3 ОСОБА_1 звільнено з 05 серпня 2020 року у  зв`язку із втратою довір`я до нього з боку власника за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України (а. с. 4, 28, 58, т. 1).
Підставою для припинення трудових відносин став наказ від 05 серпня 2020 року № 62 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». Відповідно до цього наказу ОСОБА_1 відвантажив товар за замовленням від 06 липня 2020 року № 204 на суму 27 815,90 грн та від 07 липня 2020 року № 205 на суму 2 728,30 грн до формування документів на відвантаження, а саме: розпорядження на відвантаження (доповідна записка бухгалтера ОСОБА_2 від 07 липня 2020 року). Згідно з поясненнями ОСОБА_1 він відвантажив товар без документів, але взяв у покупця заставні кошти. З 20 липня 2020 року до 31 липня 2020 року ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці. ОСОБА_1 , як працівник, який безпосередньо обслуговує товарні цінності підприємства, недбало поставився до майна підприємства, що стало втратою довіри до нього. Наказано притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, звільнити за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України (за втрату довір`я з боку власника) з 05 серпня 2020 року (а. с. 5, 29, 63, т. 1).
Встановлено, що з Посадовою інструкцією комірника складського господарства, затвердженою генеральним директором ТОВ НВП «Стальсервіс» 02  вересня 2019 року (далі - Інструкція), ОСОБА_1 не був ознайомлений під підпис (а. с.104-107, т. 1).
Згідно з довідкою про середню заробітну плату (дохід) від 28 грудня 2020 року № 2812 заробітна плата ОСОБА_1 за червень 2020 року становила 7 587,53 грн, за липень 2020 року - 3 932,22 грн, середньоденна заробітна плата становила 188,85 грн (а. с. 142, т. 1).
Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід) від 12 січня 2021 року № 12/01 заробітна плата ОСОБА_1 за лютий 2020 року становила 7 520,26 грн, за березень 2020 року - 6 810,45 грн, за квітень 2020 року - 3 949,96 грн, за травень 2020 року - 4 805,59 грн, за червень 2020 року - 7 587,53 грн, за липень 2020 року - 3 932,22 грн, середньоденна заробітна плата - 190,14 грн (а. с. 168, т. 1).
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.
У справі, що переглядається у касаційному порядку, ОСОБА_1 звільнено з посади комірника за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довір`я до нього з боку власника.
Відповідач мотивував наявність передумов для звільнення позивача тим, що  ОСОБА_1 відвантажив товар за замовленням від 06 липня 2020 року № 204 на суму 27 815,90 грн та від 07 липня 2020 року № 205 на суму 2 728,30 грн без документів на відвантаження. Відповідних повноважень, а також отримання будь-яких грошових коштів від третіх осіб, ОСОБА_1 як працівник, який безпосередньо обслуговує товарні цінності підприємства, не мав.
Поновлюючи ОСОБА_1 на посаді комірника ТОВ НВП «Стальсервіс», суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач не належить до категорії осіб, які можуть бути звільнені з роботи за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, а саме: посада комірника, яку обіймає позивач, не входить до Переліку; позивача не ознайомлено з Інструкцією; між сторонами відсутній договір про матеріальну відповідальність.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд зазначає таке.
Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл та інше); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу (постанова Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі 
№ 6-104цс14). 
Звільнення з підстав втрати довір`я може бути визнано обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом та інше), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я. 
У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-100цс16 зазначено, що правовий аналіз пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України матеріальними цінностями є цінності, що прийняті на зберігання, зберігаються на складі, відпускаються зі складу, з торгового залу, іншого сховища. 
Безпосереднім обслуговуванням грошових і товарних цінностей є їх прийняття, зберігання, транспортування, розподіл тощо. Особи, які безпосередньо обслуговують грошові і товарні цінності, це переважно особи, які займаються прийманням, зберіганням, транспортуванням і розподілом матеріальних цінностей, наприклад, продавці, касири, завідувачі базами тощо. Під термінами «зберігання», «обслуговування» і «розподіл цінностей» необхідно розуміти широке коло операцій по експедиції чи по відпусканню цінностей, іноді зовсім не пов`язаних з безпосереднім їх обслуговуванням. За загальним правилом такі працівники в разі нестачі матеріальних цінностей несуть повну матеріальну відповідальність на підставі письмових договорів чи спеціальних законів. Для вирішення питання про те, чи відноситься працівник до осіб, які безпосередньо обслуговують грошові, товарні чи культурні цінності, необхідно докладно ознайомитися з колом його обов`язків, що визначаються відповідними посадовими інструкціями та положеннями. В кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати, чи становить виконання операцій, що пов`язані з обслуговуванням цінностей, основний зміст їх трудових обов`язків, чи носить виконання ними вказаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Обов`язок з обслуговування цінностей може бути передбачений нормативними актами, посадовими інструкціями тощо.
Особи, які не належать до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові чи товарні цінності, не можуть бути суб`єктами звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України.
Подібні висновки щодо застосування статті 41 КЗпП України викладені Верховним Судом в постановах від 04 травня 2020 року у справі № 320/7064/17 (провадження № 61-3245цс19), від 03 квітня 2021 року у справі № 752/7994/17 (провадження № 61-40654св18), від 02 червня 2021 року у справі № 585/2261/19 (провадження № 61-3959св21), від 14 вересня 2022 року у справі № 219/3955/19 (провадження № 61-19691св19)
Згідно зі статтею 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Такий нормативно-правовим актом є Перелік.
Посада комірника, яку обіймає позивач, відсутня у Переліку.
Водночас Переліком визначено характер робіт, що виконуються працівником, з яким роботодавець може укласти письмовий договір про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих працівнику у процесі виробництва. Такими є роботи: з приймання на зберігання, обробки, зберігання, відпуску матеріальних цінностей на складах, базах (нафтобазах), автозаправних станціях, холодильниках, харчоблоках, сховищах, заготовчих (приймальних) пунктах, товарних і товаро-перевалочних дільницях, камерах схову, коморах і гардеробах.
Згідно з пунктом 2.1 Інструкції комірник складського господарства зобов`язаний здійснювати прийом товарно-матеріальних цінностей, забезпечувати зберігання, облік і відпуск товарно-матеріальних цінностей на складах, розміщувати товарно-матеріальні цінності з урахуванням найбільш раціонального використання складських площ, полегшення і прискорення пошуку і відпуску, а також збереження товарно-матеріальних цінностей, забезпечення безпечного процесу зберігання товарно-матеріальних цінностей.
У постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 552/4860/16-ц, провадження № 61-20112св18, Верховний Суд зазначив, що оскільки робота комірника пов`язана з прийманням на склад, зберіганням та видачею зі складу матеріальних цінностей, з комірником може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкціїкомірник є матеріально-відповідальною особою з відповідальністю, яка визначається договором про колективну матеріальну відповідальність.
Таким чином, посада позивача та, відповідно, його посадові обов`язки передбачали можливість укладення роботодавцем з ним договору про повну матеріальну відповідальність.
Зазначеного суди попередніх інстанцій не врахували, тому посилання на ці обставини як підставу для поновлення позивача на роботі є помилковим.
Однак Верховний Суд вважає, що висновок судів про те, що посада комірника, яку обіймає позивач, не належить до посад, що заміщаються працівниками, з якими роботодавцем можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, не спростовує висновків про наявність підстав для поновлення позовача на роботі, з огляду на таке.
Суди встановили, що позивач не ознайомлений з Інструкцією, між сторонами відсутній договір про матеріальну відповідальність.
З огляду на вищезаначені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, Верховний Суд зазначає, що повна матеріальна відповідальність виникає у працівника за таких підстав в сукупності: працівник обіймає посаду (виконує роботи), яка передбачена Переліком; між роботодавцем та працівником укладено договір про повну матеріальну відповідальність.
За характером робіт, які ОСОБА_1 виконував на посаді комірника, з ним можна було укласти письмовий договір про повну матеріальну відповідальність відповідно до Переліку.
Проте між сторонами такого договору укладено не було, не ознайомлено позивача з Інструкцією, тому його незаконно звільнено з посади комірника за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України.
Верховний Суд бере до уваги доводи касаційної скарги про можливість звільнення працівника за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України незалежно від наявності шкоди, завданої піприємству.
Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-100цс16, зміст пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника.
Однак в контексті викладеного вище ці доводи не спростовують висновки судів про поноволення ОСОБА_1 посаді.
У касаційній скарзі заявник посилається на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року, провадження № 6-104цс14, від 23 грудня 2015 року, провадження № 6-1093цс15, від 20 квітня 2016 року, провадження № 6-100цс16; у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/10031/16-ц, провадження № 61-2606св19, від 02 червня 2021 року у справі № 585/2261/19, провадження № 61-3959св21, від 03 листопада 2021 року у справі № 183/7157/18, провадження № 61-11397св20, від 09 жовтня 2019 року у справі № 552/4860/16-ц, провадження № 61-20112св18.
У постанові від 02 червня 2021 року у справі № 585/2261/19, провадження 
№ 61-3959св21, Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду, що матеріали справи не місять доказів на підтвердження того, що до посадових обов`язків позивача належали функції саме з безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, та посада, яку обіймав позивач, відсутня у Переліку. З огляду на це встановлено, що позивача було звільнено на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України за відсутності для того підстав.
У справі, яка переглядається у касаційному порядку встановлено, що характер робіт, які виконував позивач на посаді комірника, є в Переліку та передбачає укладення з ним договору про повну матеріальну відповідальність. Однак між сторонами відсутній договір про матеріальну відповідальність, а також позивач не ознайомлений з Інструкцією.
У постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 183/7157/18, провадження № 61-11397св20, Верховний Суд зазначив, що на момент звільнення між позивачем та роботодавцем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність позивача. Встановивши невиконання позивачем своїх трудових обов`язків та наявність з його боку винних дій у частині незабезпечення збереження ввіреного йому майна, які є підставою для виникнення у керівництва підприємства недовіри та звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України, суди відмовили позивачу у поновленні на роботі.
У справі, яка переглядається у касаційному порядку встановлено, що між позивачем та роботодавцем не було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність позивача.
У постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 552/4860/16-ц, провадження № 61-20112св18, Верховний Суд зазначив, що відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, комірник приймає на склад, зважує, зберігає і видає зі складу різні матеріальні цінності: паливо, сировину, напівфабрикати, готову продукцію, деталі, інструменти, речі, тощо. Перевіряє відповідність цінностей, які приймає, супровідним документам. Оскільки робота комірника пов`язана з прийманням на склад, зберіганням та видачею зі складу матеріальних цінностей, з комірником може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Водночас установлено, що при прийнятті на роботу між сторонами укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.
За відсутності договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність позивача, Верховний Суд бере до уваги висновок постанови Верховного Суду від  09 жовтня 2019 року у справі № 552/4860/16-ц, провадження № 61-20112св18, лише в частині того, що посада комірника за характером роботи передбачає укладення з працівником такого догову.
У постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі 
№ 6-1093цс15 зазначено, що правовий аналіз пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що ця норма матеріального права не передбачає наявність обвинувального вироку суду як обов`язкової умови для звільнення працівника за викладеною у ній підставою; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).
У справі, яка переглядається у касаційному порядку, питання звільнення працівника за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України не обумовлене наявністю обвинувального вироку суду.
У справі № 640/10031/16-ц суди встановили, що позивачка була працівником, який безпосередньо обслуговує грошові цінності, виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей (в тому числі відкриття рахунків та оформлення платіжних карток), що становить основний зміст її трудових обов`язків, виконання нею указаних дій носить відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Встановивши факт вчинення нею винних дій, які дають підстави для втрати до неї довір`я, суди відмовили їй у поновленні на роботі, з чим погодився і Верховний Суд (провадження № 61-2606св19).
На відміну від справи, яка переглядається у касаційному порядку, у справі № 640/10031/16-ц з працівником було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.
Висновки судів попередніх інстанцій про незаконність звільнення позивача за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України не суперечать висновкам Верховного Суду щодо застосування пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України, викладеним у постановах від 23 грудня 2015 року, провадження 
№ 6-1093цс15, від 20 квітня 2016 року, провадження № 6-100цс16; у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 640/10031/16-ц, від 02 червня 2021 року у справі № 585/2261/19, від 03 листопада 2021 року у справі № 183/7157/18, від 09 жовтня 2019 року у справі № 552/4860/16-ц, на які посилається заявник у касаційній скарзі.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство «Стальсервіс» залишити без задоволення. 
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 січня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 вересня 2021 рокузалишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                          А. С. Олійник
О. В. Ступак
В. В. Яремко