ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" квітня 2023 р.           Справа№ 910/18929/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Козир Т.П.
суддів:            Скрипки  І.М. 
          Коробенка Г.П. 
 
 при секретарі Вага В.В.
за участю представників сторін:
від позивача:  Калічак В.П. за довіреністю;
від відповідача: не з`явився;
від третьої особи 1: не з`явився;
від третьої особи 2: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційні скарги Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду міста Києва від 07.02.2023 (повний текст складено 17.02.2023)
у справі №910/18929/21 (суддя  Морозов С.М.)
за позовом Акціонерного товариства "Сенс-Банк"
до Міністерства юстиції України
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державний реєстратор виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ілющенков Сергій Олександрович
про визнання незаконним та скасування наказу,  

УСТАНОВИВ:
У листопаді 2021 року Акціонерне товариство "Альфа-Банк", яке в подальшому перейменоване на Акціонерне товариство "Сенс Банк" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України (далі - відповідач, Мін`юст) від 30.06.2020 року №2232/5 "Про задоволення скарги".
Позовна заява мотивована тим, що оскаржуваним наказом, прийнятим за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 (далі - третя особа - 1), було скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.03.2019 №45924824, винесене Державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ілющенковим Сергієм Олександровичем (далі - третя особа 2) щодо реєстрації права власності на житловий будинок ( АДРЕСА_1 ) за АТ" Укрсоцбанк", правонаступником якого є позивач. Позивач вважає, що відповідачем при винесенні вказаного наказу було порушено вимоги постанови Кабінету Міністрів України №1128 від 25.12.2015, якою затверджено "Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації" та не враховано ст. 37 Закону України "Про іпотеку".
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07 лютого 2023 року позов задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 30.06.2020 року №2232/5 "Про задоволення скарги".
Стягнуті судові витрати.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення державного реєстратора Ільщенка С.О. було прийнято з порушенням норм чинного законодавства, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, тому відповідачем було правомірно прийнято наказ про його скасування; про дату та час розгляду скарги зацікавлених осіб було повідомлено належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту. 
Також не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та закрити провадження у справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оголошення про дату та час розгляду скарги було розміщено на офіційному веб-сайті Мін`юсту у відповідності до вимог чинного законодавства; даний спір, з врахуванням висновків Верховного Суду в постанові від 20.05.2019 у справі №826/9046/16,  підлягає розгляду в порядку в порядку адміністративного судочинства, тому суд порушив правила юрисдикції господарських судів.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу третьої особи 1 заперечив проти її задоволення, посилаючись на те, що згідно чинного Порядку розгляду скарг Мін`юст зобов`язаний був додатково повідомити позивача про час і місце розгляду скарги телефонограмою або засобами електронної пошти, проте не зробив цього, а доводи про розміщення оголошення на сайті Мін`юсту не заслуговують на увагу, оскільки такий спосіб повідомлення є неналежним; подібні спори, згідно правових позицій Великої Палати Верховного Суду  в постанові від 02.10.2019 у справі №807/137/18 є приватноправовими, отже, мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін, відтак, даний позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що у зв`язку із введенням воєнного стану, частим оголошенням повітряних тривог тощо Мін`юст не може забезпечити явку особи, яка діятиме від імені останнього у даній справі.
Ураховуючи положення статей 202, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), наявність відомостей про направлення учасникам справи ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, з огляду на обізнаність сторін про розгляд справи, також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, і участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представників відповідача і третіх осіб, тому клопотання про відкладення не підлягає задоволенню.
Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційних скарг з підстав, викладених у відзиві.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційні скарги, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 14 квітня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою (вх. №А-7081 від 16.04.2019) на рішення державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова Сергія Олександровича про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, відповідно до якої позивач просить провести перевірку правомірності прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 45924824 від 13.03.2019, на підставі якого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності №30664337, та скасувати зазначене рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу). У якості додатків до скарги ОСОБА_1 додано копії наступних документів: інформаційна довідка з Державного реєстру від 19.03.2019, договір кредиту №06Ж164-К від 18.07.2006; іпотечний договір №06Ж164-1 від 18.07.2006; паспорт; свідоцтво про народження ОСОБА_3 , 1998 р.н., ОСОБА_4 2000 р.н., ОСОБА_5 , 2004 р.н., ОСОБА_6 2007 р.н., ОСОБА_7 29012 р.н .
Листом від 11.05.2019 за вих. А-7081/19.2.1 Міністерство юстиції України надіслало на адресу ОСОБА_1 рішення у формі наказу за результатами розгляду скарги.
Відповідно до пункту 1 частини восьмої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пункту 7 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1128, 08.05.2019 заступником Міністерства з питань державної реєстрації прийнято наказ №1588/7 "Про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 14.04.2019 без розгляду по суті". Підставою для прийняття наказу став Висновок Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 25.04.2019 за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 14.04.2019, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.04.2019 за №А-7081.
Не погоджуючись із вказаним наказом, ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства юстиції України, в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 08 травня 2019 року № 1588/7 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 14.04.2019 без розгляду по суті та зобов`язати Міністерство юстиції України розглянути скаргу ОСОБА_1 від 14 квітня 2019 року.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.09.2019 року №280/2990/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.02.2020 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України задоволено повністю та, зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 08 травня 2019 року № 1588/7 про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 14.04.2019 без розгляду по суті і зобов`язано Міністерство юстиції України розглянути скаргу ОСОБА_1 від 14 квітня 2019 року, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.
На підставі вказаного рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.09.2019 року Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів міністерства юстиції було прийнято висновок від 10.06.2020 року із рекомендацією про задоволення скарги ОСОБА_1 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.03.2019 року №45924824, прийнятого державним реєстратором Ільющенком С.О.
На підставі вказаного висновку Міністерством юстиції України прийнято оскаржуваний наказ №2252/5 від 30.06.2020 року "Про задоволення скарги", яким скаргу ОСОБА_1 від 114.04.2019 року задоволено в повному обсязі та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.03.2019 року №45924824, прийняте державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенком С.О.
Не погоджуючись із вказаним наказом, позивач звернувся до суду із даним позовом про визнання його незаконним і скасування, посилаючись на те, що наказ прийнято без додержання вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128, оскільки позивача не повідомлено належним чином про розгляд скарги, що є прямою перешкодою для її розгляду, крім того, відповідачем розглянуто скаргу ОСОБА_1 протягом майже 9 місяців, що є порушенням частини 3 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказував, що оскаржуваний наказ прийнято у повній відповідності до норм діючого законодавства.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскаржуваний наказ було прийнято без додержання порядку розгляду скарг в частині належного повідомлення заінтересованих осіб про засідання Комісії.
Однак, Північний апеляційний господарський суд, за наслідком розгляду даного спору, прийшов до висновку, що оскаржуване рішення першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав. 
Частиною 2 статті 278 ГПК України визначено, що порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Статтею 124 Конституції України унормовано, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За змістом ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Згідно з ст.ст. 5, 7, 8 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певну справу належить розглядати за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
При цьому визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Таку правову позицію наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №920/40/19.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02.10.2019 у справі №807/137/18, з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, дійшла висновку, що такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.
Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.
Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.
Таким чином, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.
Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів   у   справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто, сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. 
Так, відповідно до пунктів 6, 13 частини 1  цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору.
Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність   у   законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність   у   законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Зазначений правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі   № 904/1083/18.
Отже, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на нерухоме майно, реєстрації або обліку прав на нерухоме майно, яка (права на яку) є предметом спору, сторонами яких є юридичні особи та фізичні особи - підприємці, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці, розглядаються в порядку господарського судочинства, а інші - за правилами цивільного судочинства.
Водночас за змістом частини 1 статті 19 Цивільного-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Отже, загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Зі змісту позовної заяви  вбачається, що АТ "Альфа Банк" заявлені вимоги про визнання незаконним та скасування наказу Мін`юсту, яким за скаргою ОСОБА_1 було скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на житловий будинок ( АДРЕСА_1 ) за АТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є позивач.
При цьому, до моменту прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13.03.2019 №45924824 власником цього житлового будинку була фізична особа, яка не має статусу підприємця, - ОСОБА_1 , і в результаті прийняття оскаржуваного наказу майнові права на спірне майно повернулися у його власність.
Також з матеріалів справи вбачається, що вказане майно не було предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці, оскільки вказаним майном забезпечувалось виконання зобов`язань за кредитним договором №06Ж164-К від 18.07.2006, який був укладений між АКБ СР "Укрсоцбанк" та громадянином ОСОБА_1 і кредит видавався фізичній особі для придбання нерухомого майна - жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тобто, кредит надавався не для здійснення господарської (підприємницької) діяльності, а для придбання житла. 
Забезпечення кредитних зобов`язань за цим договором також надано фізичною особою - ОСОБА_1 шляхом передачі в іпотеку банку придбаного ним житлового будинку.
Саме з цих підстав справа у цьому спорі не відноситься до юрисдикції господарських судів відповідно до пунктів 6, 13 частини першої статті 20 ГПК України та має розглядатися за правилами цивільного судочинства згідно зі статтею 19 ЦПК України.
Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч.6  ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Апеляційним господарським судом при розгляді справи враховані висновки Верховного Суду,  які викладені у постанові від 18.05.2022  у справі №910/16989/21, предметом розгляду якої були також вимоги АТ "Альфа Банк" до Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними та скасування наказу, в якій Верховний Суд за тотожних обставин прийшов до висновку, що такі спори підлягають  вирішенню в порядку цивільного судочинства, оскільки спір стосується майна фізичної особи - не підприємця. Схожа правова позиція стосовно визначення юрисдикції у таких справах викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №910/7781/19.
Отже, зважаючи на характер правовідносин у цій справі та суб`єктний склад, та враховуючи висновки Верховного Суду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що даний спір підлягає вирішенню не в порядку господарського судочинства, а у порядку цивільного судочинства.
За змістом пункту 1 частини першої статті 175 і пункту 1 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, а відкрите провадження у справі підлягає закриттю, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Згідно з частиною 1  статті 278 ГПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.
Беручи до уваги наведене й ураховуючи суть спірних правовідносин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що провадження у  справі підлягає закриттю, тому апеляційні скарги відповідача і третьої особи 1 задовольняються частково.
У порядку ч. 2 ст. 231 ГПК України слід роз`яснити позивачу про можливість пред`явлення ним позову до суду загальної юрисдикції - Шевченківського районного суду м.Запоріжжя (за місцезнаходженням нерухомого майна, згідно Переліку проспектів, вулиць, провулків розташованих на території Шевченківського району м. Запоріжжя - https://sh.zp.court.gov.ua/userfiles/perelikvulic_2.doc).
Позивач також має право протягом десяти днів з дня отримання ним даної  постанови звернутися до Північного апеляційного господарського суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Щодо понесених сторонами і третьою особою 1 судових витрат по сплаті судового збору, то відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити частково, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від  07  лютого 2023 року.
3. Закрити провадження у справі.
4. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.
5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено 09.05.2023.

Головуючий суддя                                                            Т.П. Козир 

Судді                                                                                І.М. Скрипка

                                                                                Г.П. Коробенко