Ухвала
 
10 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 757/31896/19-ц
провадження № 61-4743ск23
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до                          ОСОБА_1  про поділ спільного майна подружжя.
 
Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі                             з 06 грудня 2003 року. 07 листопада 2016 року шлюб розірваний на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року.
 
У період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства ними придбано майно, а саме: житловий будинок з будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , за 142 000,00 грн у 2014 році, ринкова вартість будинку складає 2 100 000,00 грн; земельну ділянку площею 0,0718 га, кадастровий номер 8000000000:90:021:0011, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за 146 709,00 грн у 2014 році, ринкова вартість цієї земельної ділянки складає 1 200 000,00 грн. Житловий будинок і земельна ділянка придбані 31 січня 2014 року згідно договору купівлі-продажу на її ім`я.
 
Крім того, зазначала, що вони з відповідачем в рівних частках придбали квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору        купівлі-продажу від 21 червня 2005 року, вартістю 75 000,00 дол. США; житловий будинок, що знаходиться на АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 31 березня 2006 року, вартістю 68 000,00 грн; автомобіль марки «BMW», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 840 000,00 грн; ювелірні вироби (колекція золотих, чоловічих прикрас українських ювелірів: ланцюжки, браслети, каблучки, защіпки для краваток) вартістю 800 000,00 грн; твори мистецтва (колекція картин та ікон, італійських, французьких та українських приватних, сучасних, невідомих майстрів: 8 картин, 3 ікони), вартістю 70 000,00 грн; колекція годинників, 62 штуки, загальною вартістю 260 000,00 грн, 40 % будівельної компанії «Вертикаль»,                      що складає 1 600 000,00 грн, 2 % у юридичній особі «Журнал Думка», що складає               1 600,00 грн, готівкові кошти у розмірі 84 000,00 дол. США; кошти, позичені третім особам у розмірі 5 400 000,00 грн (позичені ОСОБА_4 ); кошти позичені третім особам у розмірі 60 000,00 грн (позичені ОСОБА_5 ); кошти позичені третім особам у розмірі 280 000,00 грн (позичені ОСОБА_6 ).
 
Крім того, вони з відповідачем разом під час шлюбу придбали для її дочки                      від першого шлюбу ОСОБА_7 автомобіль марки «Вольво», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , ринкова вартість автомобіля складає 890 000,00 грн. Вона згодна на грошову компенсацію відповідачу половини вартості автомобіля в сумі 445 000,00 грн.
 
Враховуючи викладене та з урахуванням уточнень, в порядку поділу майна подружжя просила суд виключити з поділу спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_2 , що є спільно частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; автомобіль марки «Вольво», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , що є власністю ОСОБА_7 . Виділити їй у власність житловий будинок з будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 042 691,6 грн та земельну ділянку, площею 0,0718 га, кадастровий номер 8000000000:90:021:0011, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 578 653,79 грн. Виділити                         у власність ОСОБА_1 : житловий будинок, що знаходиться на АДРЕСА_3 , вартістю 68 000,00 грн, автомобіль марки «BMW», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 840 000,00 грн; ювелірні вироби (колекція золотих, чоловічих прикрас українських ювелірів: ланцюжки, браслети, каблучки, защіпки для краваток) вартістю 800 000,00 грн; твори мистецтва (колекція картин та ікон, італійських, французьких та українських приватних, сучасних, невідомих майстрів: 8 картин,                3 ікони), вартістю 70 000,00 грн; колекцію годинників, 62 штуки, загальною вартістю 260 000,00 грн, 40 % будівельної компанії «Вертикаль», що складає                   1 600 000,00 грн, 2 % у юридичній особі «Журнал Думка», що складає 1 600,00 грн.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Виключено з поділу спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_2 , що є спільно частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; автомобіль марки «Вольво», 2012 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , що є власністю ОСОБА_7 . Визнано за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку з будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 042 691,62 грн. Визнано за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0718 га, кадастровий номер 8000000000:90:021:0011, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 578 653,79 грн. Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку з будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 1 042 691,62 грн. Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0718 га, кадастровий номер 8000000000:90:021:0011, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 578 653,79 грн. Визнано за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частини автомобіля марки «BMW», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 840 000,00 грн. Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частини автомобіля марки «BMW»,                   2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 840 000,00 грн. Визнано право власності за ОСОБА_1 на твори мистецтва (колекція картин та ікон, італійських, французьких та українських приватних, сучасних, невідомих майстрів: 8 картин, 3 ікони). Визнано право власності за ОСОБА_1 на                           40 % будівельної компанії «Вертикаль», що складає 1 600 000,00 грн ( загальна вартість компанії згідно е-декларації відповідача складає 4 000 000,00 грн.) Визнано право власності за ОСОБА_1 на 2 % у юридичній особі «Журнал Думка», що складає 1 600,00 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
 
Рішення місцевого суду мотивовано тим, що сторони з 2003 року по 2016 рік перебували у зареєстрованому шлюбі, під час шлюбу придбали нерухоме та рухоме майно, а також витвори мистецтва, прикраси, коштовності. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовились про розмір часток, які мають бути визначені кожному із них, суд вважав, що частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно будинок, земельна ділянка, та автомобіль марки «BMW» підлягають поділу шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 частини цього майна; будинок, що знаходиться на АДРЕСА_3 має бути переданий у власність ОСОБА_3 , твори мистецтва та частки у товариствах мають бути передані ОСОБА_1 . Колекція годинників та ювелірні прикраси не підлягають поділу, оскільки є речами індивідуального користування, та мають поділитись між позивачкою та відповідачем у відповідності до їх використання.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2021 року в частині поділу житлового будинку, що знаходиться на АДРЕСА_3 вартістю 68 000,00 грн, автомобіля марки «BMW», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 840 000,00 грн, твори мистецтва (колекція картин та ікон, італійських, французьких та українських приватних, сучасних, невідомих майстрів: 8 картин, 3 ікони), вартістю 70 000,00 грн, а також в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на 40 % будівельної компанії «Вертикаль» та на 2 % частки у юридичній особі «Журнал Думка» скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким порядку поділу майна виділено ОСОБА_3 у власність автомобіль марки «BMW», 2002 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 840 000,00 грн; житловий будинок, що знаходиться на АДРЕСА_3 вартістю 68 000,00 грн. ОСОБА_1 виділено у власність твори мистецтва (колекція картин та ікон, італійських, французьких та українських приватних, сучасних, невідомих майстрів: 8 картин, 3 ікони), вартістю 70 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 419 000,00 грн. У задоволенні позову ОСОБА_3 про виділ у власність ОСОБА_1 40 % статутного фонду у Товаристві з обмеженою відповідальністю будівельної компанії «Вертикаль» (далі - ТзОВ БК «Вертикаль») та 2% статутного фонду у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Журнал Думка» (далі - ТзОВ «Журнал Думка») відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію половини внеску до статутного фонду                  ТзОВ БК «Вертикаль» та до статутного фонду ТзОВ «Журнал Думка» у загальній сумі 1 025 250,00 грн. У іншій частині рішення місцевого суду залишене без змін. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що поділ житлового будинку, автомобіля марки «BMW», витворів мистецтва може бути поділено в натурі, з урахуванням інтересів кожного із подружжя та враховуючи вартість кожної речі, яка підлягає поділу. Щодо поділу часток у статутному капіталі ТзОВ «Журнал Думка», ТзОВ БК «Вертикаль», апеляційним судом зазначено, що оскільки ОСОБА_1 є учасником товариств, його частка у статутному капіталі є власністю цих товариств, висновок суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_1 права власності на 40 % частки у ТзОВ БК «Вертикаль» та на                       2 % частки у ТзОВ «Журнал Думка» є помилковим і не ґрунтується на вимогах закону.
 
31 березня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року у цій справі.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Отже, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою касаційного оскарження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах. 
 
Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт                        1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду (абзац 2 пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.
 
Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
 
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини четвертої статті 389                ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
 
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини третьої статті 411                     ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з обґрунтуванням наявності таких підстав.
 
У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень.
 
Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення та обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, а також формальне цитування постанов Верховного Суду, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. 
 
Наведене свідчить про невиконання заявником вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження судових рішень.
 
Верховний Суд роз`яснює заявнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що коректне зазначення підстав касаційного оскарження та їх належне обґрунтування є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яке необхідне для вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для подальшого розгляду касаційної скарги.  
 
У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V,             p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявнику.
 
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статями 389, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 01 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                                        О. В. Ступак