Номер провадження: 22-ц/813/1913/23 
Справа № 501/2062/20
Головуючий у першій інстанції Смирнов  В. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.04.2023 року                                                                  м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Заїкін А.П., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10.09.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного нотаріуса Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області Зенченко (Жмихової) Олени Сергіївни, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання дій державного нотаріуса нечинними, внесення змін до свідоцтв про право на спадщину, -

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
23.06.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області із позовною заявою (що згодом уточнила т.1 а.с. 225-234) до Державного нотаріуса Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області Зенченко (Жмихової) О.С., третя особа – ОСОБА_3 , про визнання дій державного нотаріуса нечинними, внесення змін до свідоцтв про право на спадщину.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ДТП загинув її чоловік ОСОБА_4 .
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , садовий будинок та земельну ділянку площею 0,0592 га, розташованих в АДРЕСА_2 .
Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 були позивач – ОСОБА_1 – дружина померлого, син ОСОБА_5 , донька ОСОБА_6 .
Після смерті ОСОБА_4 була відкрита спадкова справа №224/2016.
Спадщину прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_5 
17.10.2016 року помирає ОСОБА_5 .. Після його смерті була відкрита спадкова справа №264/2016.
Після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , 1/4 садового будинку і 1/2 земельної ділянки площею 0,0592 га, розташованих в АДРЕСА_2 .
Після смерті ОСОБА_5 право на спадщину мала позивач ОСОБА_1 та дочка померлого ОСОБА_7 . Проте, остання спадщину не прийняла.
Позивач стверджує, що ОСОБА_7 заяву про прийняття спадщини особисто не подавала. Відтак, нею було порушено порядок прийняття спадщини.
Позивач зазначає, що оскільки померлий ОСОБА_5 був тяжко хворий і потребував допомоги, його донька при реєстрації її народження її матір`ю була записана на інше прізвище ОСОБА_8 , а при досягненні повноліття відмовилась від батька і записана, як народжена невідомою особою.
На думку позивача при таких обставинах на час відкриття спадщини ОСОБА_2 не знаходилась у родинних відносинах зі спадкодавцем ОСОБА_5 .
Виходячи із вищенаведеного, позивач вважає, що державним нотаріусом було незаконно визнано спадкоємцем ОСОБА_7 та як наслідок дії державного нотаріуса є нечинними та необхідно внести зміни до раніше виданих свідоцтв про право на спадщину.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10.09.2021 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Державного нотаріуса Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області Жмихової Олени Сергіївни, третя особа: ОСОБА_2 , про:
- визнання дій державного нотаріуса Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області Зенченко (Жмихової) Олени Сергіївни нечинними в частині прийняття заяви від імені ОСОБА_9 про прийняття спадщини за довіреністю, реєстрації її в державному реєстрі в числі спадкоємців, а також незаконно вказана ОСОБА_3 в свідоцтвах, виданих ОСОБА_1 , на право власності за законом на квартиру, частково садовий будинок і частково земельну ділянку, де ОСОБА_3 має право на спадщину;
- зобов`язання державного нотаріуса Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_10 внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 листопада 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1098, спадкова справа №264/2016, виданого ні ім`я ОСОБА_1 на частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 кв. м, у т.ч. житловою площею 25,5 кв. м., видати нове свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що зареєстрована та проживає в АДРЕСА_3 , на частику квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 43,3 кв. м, у т.ч. житловою площею 25,5 кв. м., яка належала на праві приватної власності ОСОБА_5 ;
- зобов`язання державного нотаріуса Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області Зенченко (Жмихову) Олену Сергіївну внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 лютого 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-77, спадкова справа №264/2016, виданого ні ім`я ОСОБА_1 на частку земельної ділянки під АДРЕСА_4 , кадастровий номер 5123782000:02:002:0227, видати нове свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що зареєстрована та проживає в АДРЕСА_3 , на частику земельної ділянки під АДРЕСА_4 , кадастровий номер 5123782000:02:002:0227, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_5 ;
- зобов`язання державного нотаріуса Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області Зенченко (Жмихову) Олену Сергіївну внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 лютого 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1097, спадкова справа №264/2016, виданого ні ім`я ОСОБА_1 на 1/8 частки садового будинку з господарчими будівлями та спорудами під АДРЕСА_5 , що в цілому складається з: літ. «А, а, а1, а2» - садовий будинок, жилою площею 24,6 кв. м, загальною площею 75,6 кв. м та господарчих будівель та споруд: вбиральня під літ. «Б», споруди №1-3, видати нове свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що зареєстрована та проживає в АДРЕСА_3 , на 1/4 частки садового будинку з господарчими будівлями та спорудами під АДРЕСА_5 , що в цілому складається з: літ. «А, а, а1, а2» - садовий будинок, жилою площею 24,6 кв. м, загальною площею 75,6 кв. м та господарчих будівель та споруд: вбиральня під літ. «Б», споруди №1-3, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_5 – відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із ОСОБА_1 05.10.2021 року подала апеляційну скаргу відповідно до вимог якої? просить суд рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10.09.2021 року скасувати, та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Судом належним чином не було досліджено матеріали справи, яким чином і коли були внесені зміни в свідоцтво про народження ні нотаріусом ні судом не встановлено.
При таких обставинах на даний час не встановлені ні нотаріусом, ні судом родинні відносини між спадкодавцем ОСОБА_11 та ОСОБА_7 або ОСОБА_9 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.10.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10.09.2021 року було залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду.
24 жовтня2021 року ОСОБА_1 подано заяву, якою усунуто недоліки зазначені у вище вказаній ухвалі, а саме згідно квитанції №0.0.23164944056.1 від 25.10.2021 сплачено 1261,20 грн. судового збору (т.2, а.с.55).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.11.2021 року провадження по справі відкрито.
Розгляд справи призначено на 13.04.2023 року.
13.04.2023 року в судове засідання з`явилась ОСОБА_1 та представник відповідача адвокат Рева С.В.
Овчиннікова Е.О. апеляційну скаргу підтримала, просила суд її задовольнити в повному обсязі.
Представник державного нотаріуса ОСОБА_10 – адвокат Рева Сергій Вікторович заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив суд її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Інші сторони в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань не подавали, про дату, час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за вищевказаною явкою сторін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , відповідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 (т.1 а.с. 11).
Спадкоємцями першої черги після його смерті були його дружина - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_5 та дочка – ОСОБА_6 ..
Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли його дружина - ОСОБА_1 , син - ОСОБА_5 .
Після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на: 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 за реєстровим номером 1-1096; 1/4 частку садового будинку з господарчими будівлями та спорудами під АДРЕСА_5 , за реєстровим номером 1-1095. 1/2 частку земельної ділянки № НОМЕР_3 , загальною площею 0,0592 га, наданої для ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий номер 5123782000:02:002:0227.
Згідно свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_4 - 17.10.2016 року помирає ОСОБА_5 – син ОСОБА_4 (т.1 а.с. 10).
Спадщину після померлого ОСОБА_5 прийняли його матір ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_3 (т.1 а.с. 12).
Після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_1 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на: 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 за реєстровим номером 1-1096; 1/8 частку садового будинку з господарчими будівлями та спорудами під АДРЕСА_5 , за реєстровим номером 1-1095; 1/4 частку земельної ділянки № НОМЕР_3 , загальною площею 0,0592 га, наданої для ведення садівництва, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий номер 5123782000:02:002:0227(т.1 а.с. 34-39).
04.01.2017 року ОСОБА_7 особисто звернулась до публічного нотаріуса Издебски Натальи за нотаріальним посвідченням заяви про прийняття спадщини після смерті свого батька – ОСОБА_5 .. Нотаріусом було встановлено особу ОСОБА_7 та перевірено дієздатність останньої. Дана заява про прийняття спадщини була надана до Чорноморської державної нотаріальної контори Одеської області 27 лютого 2017 року представником ОСОБА_7 – ОСОБА_12 (т.1 а.с. 106-123).

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач був зобов`язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилалася як на підставу своїх вимог, а відповідач - ті обставини, на які він посилався як на заперечення проти позову.
Верховний Суд неодноразово зазначає, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (постанова ВС КГС від 01.10.2020 року у справі № 910/9834/19).
За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина 1 та 2 ст. 1220 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК).
Частиною 1 та 2 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).
Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців (ст. 1297 ЦК України).
Згідно вимог ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.
Застосування положень статті 1300 ЦК України є можливим у випадку, коли після видачі свідоцтв про право на спадщину стає відомо про існування інших спадкоємців.
ЦК України не встановлює переліку підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину та не пов`язує можливість внесення таких змін виключно з фактом прийняття спадкоємцем спадщини після спливу шестимісячного строку для її прийняття в межах встановленого судом додаткового строку.
При цьому, передбачений ст. 1300 ЦК України порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців та у разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним. У такому випадку нотаріус повинен вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією.
Такі висновки узгоджують з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 13.11.2019 року у справі № 758/5329/15 (провадження № 61-18376св18).
Відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (ратифікованої Україною та Республікою Молдовою), громадяни кожної з Договірних Сторін можуть успадковувати на територіях інших Договірних Сторін майно або права за законом або за заповітом на рівних умовах і в тому ж обсязі, як і громадяни цієї Договірної Сторони.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що  ОСОБА_3 не порушила принципу особистої подачі заяви про прийняття спадщини, оскільки вона звернулась до публічного нотаріуса на території Республіки Молдова, із заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька – ОСОБА_5 .
Дана заява про прийняття спадщини була адресована органам нотаріату України.
Відносини щодо спадкування між Україною та Республікою Молдова регулюється конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (ратифікованої Україною та Республікою Молдовою). Яка передбачає однакові умови для реалізації права на спадкування та території договірних сторін.
Подальша подача цієї заяви про прийняття спадщини до Чорноморської державної нотаріальної контори Одеської області могла відбутися в тому числі, але не виключно шляхом: особистої подачі такої заяви, подання її через повноважного представника або пересиланням засобу поштового зв`язку.
Законом вимагається лише особисте звернення із заявою про прийняття спадщини до повноважного органу, а не виключно особиста подальша передача даної заяви.
Щодо посилання позивача про те, що є недоведеним факт, що ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_13 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідності до свідоцтва про народження актовий запис №349 від 14 листопада 1986 року, ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_13 .
Відповідність та належність свідоцтва про народження  ОСОБА_9  була підтверджена Апеляційним судом Одеської області у постанові від 16 жовтня 2018 року в справі №501/531/17.
А саме, Одеський апеляційний суд зазначив: «Посилання апелянта на те, що в свідоцтві про народження ОСОБА_9 є виправлення, спростовуються наданими в подальшому свідоцтвом про народження, яким була виправлена помилка та посвідчена належним чином»
Крім того Одеський апеляційний суд зазначив: «Надуманими є й доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не є її онукою, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та протирічать змісту її зустрічного позову».
Крім того, рішення Апеляційного суду Одеської області у справі № 501/344/18 встановлено наступне: «Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_14 , після смерті якого залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0.0592 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 , та житлового будинку, розташованого за тією ж адресою, 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.14-18).
Факт родинних відносин ОСОБА_6 та ОСОБА_14 підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Південно-Сахалінським міським відділом РАГС, актовий запис № 1041 від 08 серпня 1962 р.»
Відтак, судом було встановлено, що державним нотаріусом Чорноморської міської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_10 не було допущено порушень під час видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Отже, оцінюючи всі наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд доходить до переконання про недоведеність позовних вимог позивачем, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів порушення його прав під час видачі свідоцтв про право на спадщину, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine) від 10.02.10 року, заява № 4909/04).
Наведені в апеляційній скарзі доводи аналогічні викладеним в позовній заяві та їм надана оцінка судом першої інстанції, а також вказані доводи спростовуються встановленими фактами під час розгляду справ №501/531/17. Та №501/344/17, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10.09.2021 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 19.04.2023 року.
Головуючий:                                                                                 О. В. Князюк
Судді:                                                                  А.П. Заїкін
О.М. Таварткіладзе