Справа № 450/1313/22                                Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І. 
Провадження № 22-ц/811/2243/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 травня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
при секретарі: Х.Б. Колич
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
В С Т А Н О В И В:
11.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовував тим, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 15.12.2006 року, укладеного між ним та ОСОБА_6 . У зазначеному будинку, крім нього, його дружини, доньки, двох онуків та батька, також зареєстровані його сестра ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як члени сім`ї попереднього власника житла. 
Відповідачі ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з 01.09.1994 року проживають у будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
Відтак, з 1994 року відповідачі не проживають в будинку АДРЕСА_1 та не беруть участі в його утриманні, постійно проживають у будинку за адресою АДРЕСА_2 , що є підставою для визнання їх такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.
       Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
       Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з неповним з`ясуванням усіх обставин справи.
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не врахував, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 15.12.2006 року, укладеного між ним та ОСОБА_6 . Зазначаючи в оскаржуваному рішенні про те, що власником 1/2 частина спірного будинку є відповідач ОСОБА_3 , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 13.04.2022 року, суд не врахував, що даний акт не є правовстановлюючим документом. Вважає, що ним надано належні та достатні докази на підтвердження його права власності на будинок АДРЕСА_1 , а також докази, які підтверджують не проживання відповідачів в будинку з 1994 року. 
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рiшення, яким позов задовольнити.
       У засіданні колегії суддів представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 скаргу підтримала з підстав, наведених у ній, просила скаргу задоволити.
       Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. 
       Заслухавши суддю-доповідача, поясненняпредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , перевіривши матеріали справи в межах доводів скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
       Згідно положень ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
       Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
       Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
       Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
       Згідно положень ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
       Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
       Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
       Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
       Судом встановлено, що 15.12.2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування житлового будинку, згідно якого ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв у дар житловий будинок АДРЕСА_1 .
       Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13227616 від 16.01.2007 року ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору дарування житлового будинку від 15.12.2006 року.
       Згідно довідки Давидівської сільської ради № 155 від 11.04.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 - голова д/г, ОСОБА_9 - дружина, ОСОБА_10 - дочка, ОСОБА_11 - онука, ОСОБА_12 - онук, ОСОБА_13 - батько, ОСОБА_11 - сестра, ОСОБА_3 - інший с/сп, ОСОБА_4 - інший с/сп, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - інший с/сп.
       Звертаючись до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 посилався на те, що він є власником житлового будинку, відповідачі  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не є членами його сім`ї, у зазначеному будинку не проживають з 01.09.1994 року, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 13.04.2022 року.
       Разом з тим, як убачається з акту обстеження житлово-побутових умов від 13.04.2022 року, наданого позивачем на підтвердження обгрунтованості пред`явлених ним позовних вимог, в такому зазначено, що будинок АДРЕСА_1 його частці належить на праві особистої власності ОСОБА_14 та відповідачу ОСОБА_3 .
       Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження перебування у власності позивача житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на час його звернення до суду з позовом та розгляду справи судом, оскільки витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно якого позивач є власником будинку, датований 2007 роком. 
       З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та з таких неможливо дійти однозначного висновку, що позивач є власником будинку АДРЕСА_1 , що позбавляє його права вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні цим майном.
       Відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.03.2023 року, згідно яких  ОСОБА_1  є власником будинку за адресою:  АДРЕСА_1  не спростовують висновків суду про наявність розбіжностей у наданих позивачем доказах щодо власника житлового будинку та були надані лише в суді апеляційної інстанції, а тому не могли бути враховані під час розгляду даної справи районним судом. 
       Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі доводи правильних висновків суду не спростовують. Підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. 
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 липня 2022 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 09 червня 2023 року.

Головуючий:        Н.П. Крайник 

Судді        Я.А. Левик

       М.М. Шандра