ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

04 травня 2023 року 	м.Суми	

Справа №589/930/22 
Номер провадження 22-ц/816/387/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06 жовтня 2022 року у складі судді Євдокімової О.П., ухваленого в м. Шостка Сумської області,
в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі по тексту – ТОВ «Вердикт Капітал») звернулося до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 02 лютого 2018 року між Публічним акціонерним банком «УкрСиббанк» (далі – ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, за умовами якого відповідачу було видано кредит у розмірі 25025 грн 03 коп. на строк до 02 лютого 2020 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 55% річних та за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін – 62% річних. 
08 жовтня 2019 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» було укладено договір факторингу №50, за умовами якого банк відступив, а ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» набуло право вимоги, в тому числі, за вказаним кредитним договором. У подальшому – 09 жовтня 2019 року за договором факторингу №09-10/19 ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» відступило право вимоги за цим кредитним договором ТОВ «Вердикт Капітал».
Посилаючись на те, що відповідач, скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення не виконала, тому станом на 09 лютого 2022 року утворився борг на загальну суму 51624 грн 93 коп., з яких: 17870 грн 99 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 9517 грн 58 коп. – заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги, 13267 грн 80 коп. – заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості); 7154 грн 40 коп. – заборгованість з комісії, 1084 грн 01 коп. – нараховані 3% річних, 2730 грн 15 коп. – втрати від інфляції, що і просив стягнути з відповідача на свою користь.
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06 жовтня 2022 року позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість станом на 09 лютого 2022 року за договором № 943177020000 про надання споживчого кредиту від 02 лютого 2018 року за тілом кредиту у розмірі 17870 грн 99 коп., за відсоткам за користування кредитом у розмірі 9517 грн 58 коп.,  заборгованість з комісії – 7154 грн 40 коп. та  нараховані 3% річних у розмірі 1084 грн 01 коп.,  втрати від інфляції у розмірі 2730 грн 15 коп.
У задоволенні решти позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 1843 грн 38 коп. судового збору за подання позовної заяви  та 3000 грн витрат за надану правничу допомогу.
Не погоджуючись з вказаним рішення суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було проігнороване заявлене нею клопотання про витребування оригіналів доказів, долучених позивачем до позовної заяви, а також поданий у визначений судом строк відзив на позовну заяву, в якому вона просила застосувати наслідки спливу строків позовної давності. 
Вказує на те, що у неї не виникло обов`язку виконувати зобов`язання за кредитним договором від 02 лютого 2018 року перед ТОВ «Вердикт Капітал», так як товариством не було надано їй доказів про перехід права вимоги за цим договором, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. 
Наголошує на тому, що вона не визнає укладення нею кредитного договору з ПАТ «УкрСиббанк», так як цього договору вона не підписувала, а також не визнає отримання грошових коштів та внесення коштів на часткове погашення кредитної заборгованості. 
Зазначає, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження надання їй банком кредитних коштів за вказаним договором, а долучена до позовної заяви копія виписки по рахунку не є таким доказом. При цьому звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 13 червня 2018 року у справі 733/608/16 та від 03 червня 2021 року у справі №463/6228/17 про те, що виписка по рахунку не є первинним банківським документом, а є зведеним документом, який повинен систематизувати первинні бухгалтерські документи. 
Вказує на те, що долучена до позовної заяви виписка по рахунку не відповідає вимогам, викладеним у ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2.1.2 Положення №566, розділу 5 Положення 254, зокрема, не містить прізвищ і підпису осіб, що складали цю виписку. Такі ж недоліки містять і в наданій довідці – розрахунку заборгованості за кредитом. 
Також посилається на ненадання судом першої інстанції оцінки правомірності нарахування комісії, що не є послугою банку, тому її встановлення є незаконною, а така умова договору є нікчемною.
Крім того, просить застосувати наслідки строків спливу позовної давності, так як позовна заява була подана поза межами строків позовної давності. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти її задоволення і вважає , що оскаржуване рішення є законним, таким , що прийняте із застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права .
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за нарахованими відсотками з моменту відступлення права вимоги за договором по дату виготовлення розрахунку – 13267 грн 80 коп. сторонами не оскаржується, а тому у відповідності до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02 лютого 2018 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1   укладений договір №94317702000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 25025 грн 03 коп. на строк до 02 лютого 2020 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в сумі 55 % річних та 62% річних, що діє для строкової суми основної заборгованості на дату виникнення прострочення заборгованості (а.с. 8-10). 
Пунктом 3.3 договору визначено, що кредит надається в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 , відкритий в банку. 
02 лютого 2018 року ОСОБА_1 підписана анкета-заява на надання споживчого кредиту, в якій зазначені персональні дані для отримання кредиту (а.с.14), та заяву-приєднання (акцепт) до договору добровільного страхування позичальника (договір приєднання) (оферта №05/40/02/02 від 11 січня 2018 року) (а.с. 17). 
До укладення договору про надання споживчого кредиту, ОСОБА_1 була надана інформація про умови кредитування в ПАТ «УкрСиббанк», що підтверджується паспортом споживчого кредиту, підписаним відповідачем 02 лютого 2018 року (а.с. 15-16). 
З виписки за кредитним договором від 02 лютого 2018 року, клієнт ОСОБА_1 вбачається, що 02 лютого 2018 року на рахунок НОМЕР_1 зараховано 25000 грн 00 коп. (а.с. 28-39). 
08 жовтня 2019 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» був укладений договір факторингу № 150, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в розмірі заборгованості боржників перед ПАТ «УкрСиббанк», що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді. Сума фінансування, що надається фактором клієнту під відступлення права вимоги, склала 5,5 % від суми прав вимоги, визначеному у реєстрі боржників, що складає 1154771 грн 58 коп. (а.с. 41-45).
Платіжним дорученням №502 від 08 жовтня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» перераховано ПАТ «УкрСиббанк» за вказаним договором 1154671 грн 58 коп. (а.с. 46).
Відповідно до реєстру боржників, складеного на виконання договору факторингу №150 від 08 жовтня 2019 року, ПАТ «УкрСиббанк» передало ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» право вимоги, в тому числі за договором № 94317702000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 02 лютого 2018 року, що укладений з ОСОБА_1 загальний розмір заборгованості за цим кредитним договором становить 34542 грн 97 коп., з яких 17870 грн 99 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 9517 грн 58 коп. – заборгованість за відсотками, 7154 грн 40 коп. – заборгованість за комісіями (а.с. 48-50). 
09 жовтня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 09-10/19 відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договорами до позичальників, в тому числі за договором № 94317702000 про надання споживчого кредиту с можливістю відкриття карткового рахунку від 02 лютого 2018 pоку, що укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , загальною розмір заборгованості по якому становив 34542 грн 97 коп. (а.с. 53-57,60, 61-63).
Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 09 лютого 2022 pоку, заборгованість ОСОБА_1   за кредитним договором становила 51624 грн 93 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 17870 грн 99 коп.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 9517 грн 58 коп.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) – 13267 грн 80 коп.; заборгованість з комісії – 7154 грн 40 коп.; 3% річних -1084 грн 01 коп.; інфляційні втрати – 2730 грн 15 коп. (а.с. 19-21).
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем придбано право вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , зобов`язання щодо повернення кредитної заборгованості відповідачем за цим договором не були виконані, а тому права позивача порушені та підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача суму боргу, що існував станом на час укладення договору факторингу – 09 жовтня 2019 року, з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення та 3% річних від простроченої суми. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні   в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора    у зобов`язанні. 
Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).
Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)).
За умовами договору факторингу від 08 жовтня 2019 року укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та від 09 жовтня 2019 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» первісний кредитор в порядку та на умовах, визначених цими договорами та чинним законодавством України, за плату, передбачену цим договором, відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) право грошової вимоги первісного кредитора.
Пунктами 2.2. цих договорів визначено, що права вимоги, які клієнт відступає фактору за цими договорами, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників, що підписуються сторонами у паперовому вигляді. 
Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору властиві як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 51)).
Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)).
Договори відступлення права вимоги за їхніми ознаками є договорами, за якими банк у зобов`язаннях за кредитним договором замінений на ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», а в подальшому на ТОВ «Вердикт Капітал» як нового кредитора. ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» не набували право здійснювати фінансові операції стосовно боржника, оскільки за умовами договорів відступлення права вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором.
Укладені між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» договори факторингу сторонами цих договорів не оспорювалися, а тому в силу ст. 204 ЦПК України є правомірними. 
Відповідач у доводах апеляційної скарги заперечує існування між нею та ПАТ «УкрСиббанк» договірних відносин, отримання від банку грошових коштів та часткове погашення кредитної заборгованості. 
За змістом ст.ст. 2, 12, 13, 81 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, є змагальність сторін та диспозитивність. 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.
ТОВ «Вердикт Капітал» звертаючись до суду з позовом, на підтвердження наявності права вимоги та існування заборгованості відповідача, надало належним чином засвідчені копії договору №94317702000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 02 лютого 2018 року, додаток №1 до цього договору, анкету-заявку на надання споживчого кредиту паспорт споживчого кредиту, заяву – приєднання (акцепт), які містять підпис позичальника ОСОБА_1 . В анкеті-заявці від 02 лютого 2018 року містяться особисті відомості про клієнта – ОСОБА_1 , а саме: про місце її народження, проживання, сімейний стан, розмір отримуваних доходів, освіту тощо. Крім того, позивачем надано копію паспорту та копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, які засвідчені власноручно ОСОБА_1 із зазначенням дати посвідчення – 02 лютого 2018 року.
Відповідачем, у свою чергу, доказів на підтвердження того, що підпис у зазначених документах, в тому числі договорі про надання споживчого кредиту від 02 лютого 2018 року, виконано не нею, а іншою особою, ані суду першої інстанції, ані під час апеляційного оскарження рішення суду, надано не було. З клопотанням про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи відповідач та її представник – адвокат Підгорний К.Є. до суду не звертався. 
Колегія суддів вважає безпідставними також і тверджень відповідача про ненадання позивачем доказів про отримання нею кредитних коштів за цим кредитним договором.
Зокрема, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Такі ж правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у постановах від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16, від 26 жовтня 2022 року у справі №333/5483/20. 
У пункті 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 ( в редакції, яка діяла станом на 08 жовтня 2019 року - дату формування ПАТ «УкрСиббанк» виписки за кредитним договором), яким встановлено основні вимоги щодо бухгалтерського обліку та бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, визначено обов`язкові реквізити, які повинні містити особові рахунки та виписки з них, до який віднесено: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.
       Сформована 08 жовтня 2019 року ПАТ «УкрСиббанк» виписка за кредитним договором від 02 лютого 2018 року, клієнт – ОСОБА_1 , містить всі визначені вказаним Положенням реквізити, підстав для визнання її неналежним доказом перерахування коштів за кредитним договором та існування простроченої кредитної заборгованості колегія суддів не вбачає.
Крім того, на підтвердження факту виконання ПАТ «УкрСиббанк» взятих на себе зобов`язань за кредитним договором підтверджує і та обставина, що відповідачем вносилися кошти на часткове погашення кредитної заборгованості. Так, відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором, сума фактичного погашення за наданим кредитом становить 7154 грн 04 коп., а за відсотками – 9146 грн 69 коп. 
Таким чином, надані ТОВ «Вердикт Капітал» виписка за кредитним договором, яким суд першої інстанції надав оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.
Щодо доводів апеляційної скарги про не надання відповідачу доказів про переходу права вимоги за кредитним договором до ТОВ «Вердикт Капітал» колегія суддів звертає увагу на таке. 
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині 2 статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №667/11010/14-ц боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Доказів належного виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 на користь первісного кредитора ПАТ «УкрСиббанк» матеріали справи не містять, а тому колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» кредитної заборгованості.
Колегія суддів не може погодитися і з доводами апеляційної скарги щодо незаконності встановленої банком комісії. 
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку включати до загальних витрат за споживчим кредитом комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. 
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Разом з тим, в додатком №1 до договору №94317702000 від 02 лютого 2018 року (а.с. 12), сторони договору узгодили наступні види комісії, розмір та порядок їх нарахування: 
щомісячна комісія за управління кредитом (нараховується один з варіантів КОМІСІЯ 1 чи КОМІСІЯ 2): КОМІСІЯ 1 – 0,00% суми кредиту (включається до суми ануїтетного платежу), нараховується виключно у випадку дотримання кожної з вищезазначених умов, а саме якщо щомісяця позичальник здійснюватиме страховий платіж у порядку передбаченому п. 3.5.1. договору, а також в разі якщо дію договору добровільного страхування не буде припинено; КОМІСІЯ 2 -1,60% від суми кредиту (включається до суми ануїтетного платежу), може нараховуватися банком у випадку, якщо хоча б одна із вищезазначених умов нарахування комісії не дотримується позичальником;
комісія за надання послуг з управління кредитом при отриманні (встановленні) та використанні кредитом – 0,00% від суми кредиту наданого на споживчі цілі, сплачується позичальником за рахунок власних коштів. У разі фінансування комісії за рахунок кредитних коштів , включається до суми ануїтетного платежу;
комісія з надання послуг з управління кредитом при використанні кредиту при простроченні сплати чергового платежу – до 500 грн комісія сплачується при простроченні чергових платежів. Банк має право не застосовувати цю комісію або застосовувати не в повній мірі, про що банк повідомляє клієнта шляхом розміщення оголошення на сайті банку;
комісія за управління кредитом при здійсненні переплати за ініціативою позичальника – розраховується, як різниця між сумою фактично сплаченого позичальником останнього ануїтетного платежу та сумою останнього ануїтетного платежу згідно з графіком платежів, але не більше 10 грн, утримується банком у випадку переплати клієнтом останнього ануїтетного платежу. 
З довідки – розрахунку заборгованості з комісії ОСОБА_1 на 08 жовтня 2019 року за кредитним договором №94317702000 від 02 лютого 2018 року та виписки по договору вбачається, що при наданні кредитних коштів 02 лютого 2018 року відповідачу була нарахована комісія в сумі 12 грн 52 року, в подальшому з 06 грудня 2018 року (дата виникнення простроченої кредитної заборгованості), банком нарахована комісія в сумі 250 грн 00 коп., а з січня 2019 року і по 08 жовтня 2019 року комісія нараховувалася по двічі в зазначені місяці, а саме в сумі 250 грн 00 коп. та 400 грн 40 коп. Всього розмір заборгованості нараховування комісії становить 7154 грн 40 коп. 
Тобто, нарахована ОСОБА_1 комісія, за своєю суттю не є платою за управління кредитом, а є неустойкою (штрафом) за невиконання відповідачем пункту 3.5.1 кредитного договору, яким встановлено щомісячне до 02 числа (включно) перераховувати на рахунок банку розмір страхової платежу (400 грн 40 коп. (25025,03 грн * 1,60%) та за прострочення чергового платежу (до 500 грн).
За змістом  ст.ст. 6, 627 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору,  що передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
 Частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»  визначено, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.
Таким чином, беручи до уваги те, що покладення на позивальника відповідальності за неналежне виконання умов кредитного договору, шляхом сплати неустойки (штраф, пеня) не суперечить вимогам ЦК України та Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів не вбачає підстав для відмови у стягненні з відповідача нарахованих сум комісії в сумі 7154 грн 40 коп., що за своєю суттю є штрафом. 
Відхиляючи заявлене представником відповідача – адвокатом Підгорним К.Є. клопотання про застосування строку позовної давності до вимог позивача, колегія суддів звертає увагу на пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким визначено під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. 
Постановою КМУ від 11 березня 2020 року за №211, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), установлено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року, який діє і на сьогоднішній день.
За таких обставин, з вимогою про стягнення кредитної заборгованості, позивач звернувся в межах визначеного ст. 257 ЦК України строку позовної давності. 
Щодо неврахування судом першої інстанції поданого представником відповідача відзиву на позовну заяву, то вказане порушення норм процесуального права, на переконання колегії суддів, не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал». 
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06 жовтня 2022 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   В. І. Криворотенко