ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3531/23 Справа № 175/990/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Тітова О. О. Суддя у 2-й інстанції - Канурна  О. Д.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2023 року                                                                м. Дніпро

09 травня 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : 
головуючої судді Канурної О.Д.
суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В., 
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, (суддя першої інстанції Тітова О.О.), - 

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року позивач - ТОВ «ФК Профіт Капітал» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 15982 грн. 28 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту – 5000,00 грн., заборгованості за відсотками – 9101 грн. 48 коп., заборгованості 3% річних за користування кредитом – 456 грн. 56 коп.; заборгованості за інфляційними витратами – 1424 грн. 24 коп. Також позивач просив стягнути з відповідача у відшкодування понесених витрат по оплаті судового збору 2481,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу – 2000 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що 14.04.2017 між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено Угоду № С03.173.77184 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. відповідно до якої Банк відкрив відповідачу поточний рахунок у гривні. Операції за відкритим рахунком можуть здійснюватись за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням платіжного засобу – картки, терміном дії картки 2 роки з моменту її випуску. На виконання умов договору Банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 5000,00 грн. строком до 14.04.2021, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити платежі, що передбачені тарифами Банку, що розміщені на сайті. Відповідач особистим підписом в угоді підтвердив, що проінформований про типовий графік та розрахунок сукупної вартості кредиту, з умовами договору зі змінами та доповненнями, які оприлюднені на інтернет-сторінці Банку. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, відкрив поточний рахунок та надав кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн. в межах кредитного ліміту, визначеного договором, ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. У зв`язку з чим у відповідача наявна заборгованість за договором № С03.173.77184 від 14.04.2017 станом на 03.12.2020 року в розмірі 14101,48 грн., яка складається заборгованості за основним боргом – 5000,00 грн. та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками – 9101,48 грн.
03.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №12/90 відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступив ТОВ «ФК «Профіт Капітал», зокрема, право вимоги до відповідача ОСОБА_1 у розмірі зобов`язання перед Банком та право майбутньої вимоги до відповідача, у зв`язку з чим позивачем здійснено нарахування 3% річних та інфляційних за весь час прострочення. Так, заборгованість 3% річних за користування кредитом склала 456,56 грн., а за інфляційними витратами 1424,24 грн.
Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» загальну заборгованість в розмірі 15982 грн. 28 коп., витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2022 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 15982 грн. 28 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту – 5000,00 грн., заборгованості за відсотками – 9 101 грн. 48 коп., заборгованості 3% річних за користування кредитом – 456 грн. 56 коп.; заборгованості за інфляційними витратами – 1424 грн. 24 коп. - відмовлено в повному обсязі. 
Із указаним рішенням суду не погодився позивач - ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» та подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, прийнятим всупереч нормам процесуального права, ухваленим за неправильним застосуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Посилається, на те, що відповідно до укладеної угоди ОСОБА_1 отримував кредитні кошти на власні потреби у межах ліміту та активно використовував їх. Суд першої інстанції абсолютно не дослідив належним чином первинний бухгалтерський документ сформований за дебетово-кредитовою системою. Оскільки «Кредит» відображає видану Позичальнику суму коштів, а «Дебет», кошти, які Клієнт потратив на власні споживчі цілі. Солонянський районний суд Дніпропетровської області мав би звернути увагу на призначення платежів та дослідити регулярність погашення заборгованості відповідачем. 
Щодо письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги, апелянт посилався на те, що ОСОБА_1 було надіслано досудову вимогу про дострокове повернення боргу і в досудовій вимозі була вказана інформація про відступлення права вимоги АТ «Ідея Банк» ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Але погашення заборгованості ні на рахунок АТ «Ідея Банк», ні на рахунок ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не здійснювались. 
Акціонерне товариство ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» просить Дніпровський апеляційний суд скасувати рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року цивільна справа витребувана з суду першої інстанції.
27 лютого 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Дніпровського апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 березня 2023 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Як вбачається із ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З позовної заяви вбачається, що ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 15982, 28 грн., тому апеляційну скаргу слід розглядати без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ТОВ ФК «Профіт Капітал» підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обгрунтованість рішення у цивільній справі.
Проте, вказаним вимогам рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2022 року не відповідає.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції послався на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження прострочення відповідача, неналежне/несвоєчасне виконання своїх зобов`язань, наявності заборгованості та її розміру, тому суд вважає, що позивачем не доведено порушення відповідачем своїх зобов`язань перед банком, а тому підстави для нарахування сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України у фактора були відсутні, вимоги про стягнення 3% річних за користування кредитом – 456 грн. 56 коп та інфляційні – 1424 грн. 24 коп. є необґрунтованими. Крім того, в порушення вимог ст.1082 ЦК України, позивачем не надано доказів одержання відповідачем письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги. 
Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується з наступних підстав.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 14 квітня 2017 року підписав угоду С03.173.77184 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки.
Відповідно до п.п. 1-3 вказаної угоди, банк відкрив відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_1 операції за яким можуть здійснюватись за дебетно-кредитною схемою обслуговування та випустив міжнародну платіжну кредитну картку терміном на 2 роки з моменту випуску картки, надав кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по поточному рахунку з лімітом кредитної лінії на момент укладення угоди – 5000,00 грн. протягом строку дії відновлюваної кредитної лінії зі сплатою 48% річних за користуванням коштами кредитної лінії.
Позивачем також надана заява ОСОБА_1 від 14.04.2017 про розмір щомісячного доходу.
Згідно виписки рахунку ОСОБА_1 з 01.06.2016 по 03.12.2020 вбачається здійснення операцій за поточним рахунком відповідача відкритим на підставі договору С03.173.77184 з 18.04.2017 року по 02.07.2018 року. За рахунком відповідача здійснювалось видача кредитних коштів, поповнення картки, нараховувались відсотки, штрафи, списувались комісії. Станом на 02.07.2018 операції за поточним рахунком ОСОБА_1 містять 54 проводки, дебет рахунку - 5489,11 грн., кредит рахунку - 5489,11 грн. 
Згідно з наданою позивачем довідкою-розрахунком за кредитним договором С03.173.77184 від 14.04.2017 розрахунок боргу станом на 03.12.2020 включає заборгованість за основним боргом 5000,00 грн. та заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 9101,48 грн., загальна заборгованість 14101,48 грн.
03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 12/90 відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило позивачу – ТОВ «ФК «Профіт Капітал» право вимоги в розмірі заборгованості боржників перед Банком визначеному в реєстрі боржників.
Відповідно до п. 5.1 договору факторингу № 12/90 від 03.12.2020 відступлено права вимоги, строк платежу за якими настав, а також ті, що виникнуть у майбутньому. Право вимоги перешли до позивача в день підписання відповідного Реєстру боржників за умов виконання зобов`язань з оплати суми фінансування за договором.
Згідно реєстру боржників до договору факторингу № 12/90 від 03.12.2020 під №2941 зазначений договір С03.173.77184 укладений зі ОСОБА_1 14.04.2017, розмір заборгованості якого становить 14101,48 грн. .
Відповідно платіжних доручень № 1 від 19.10.2020 та №14 від 03.12.2020 позивачем проведено фінансування за договором факторингу № 12/90 від 03.12.2020.
ТОВ «ФК «Профіт Капітал» 06 грудня 2021 року направило відповідачу – ОСОБА_1 досудову вимогу від 30.11.2021 про стягнення заборгованості за кредитним договором С03.173.77184 від 14.04.2017.
ТОВ «ФК «Профіт Капітал» здійснено нарахування за період з 03.12.2020 по 10.01.2022: 3% річних на суму 456 грн. 56 коп. та інфляційних на суму 1424 грн. 24 коп. у зв`язку з неповерненням кредитної заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом положень частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Так, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Згідно положень абзацу 1 статі 530 ЦПК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Виходячи з аналізу зазначених норм права слідує, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання договором і визначили строк останнього,зазначивши,що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування (строк дії кредитного ліміту) та термін закінчення кредитування (строк дії карти – 2 роки з моменту її випуску), а також розмір щомісячного виконання зобов`язання (про розмір обов`язкового щомісячного платежу Банк інформує клієнта за допомогою смс-повідомлень, що надсилається на абонентський номер клієнта, вказаний ним в заяві на приєднання (пункт 3.4 Угоди). Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.
Враховуючи вищезазначене, оцінивши у відповідності з вимогами статті 89 ЦПК України виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 01 червня 2016 року до 03 грудня 2020 року, розрахунок заборгованості за кредитним договором С03.173.77184 від 2014-04-2014, з урахуванням відсутності інших доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру заборгованості, апеляційний суд вважає, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5000,00 грн. та за нарахованими і несплаченими відсотками в розмірі 9101,48 грн.
Щодо права вимоги позивача.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.
Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)).
Оскільки між Банком та позивачем укладено Договір факторингу, позивачем на користь Банку здійснено оплату вартості Договору факторингу, до складу зобов`язань, які перейшли за Договором факторингу до позивача перейшло, окрім іншого, і право грошової вимоги до відповідача на відповідній правовій підставі - Угоді № С03.173.77184 від 14.04.2017 року, відповідач не оскаржує умови Договору факторингу - суд вважає, що позивач набув право вимоги за договором та замінив собою кредитора у правовідносинах між Банком та відповідачем. 
Вирішуючи позов в частині стягнення інфляційних та 3 % річних апеляційний суд виходить з такого.
Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Отже, цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частини третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі акта цивільного законодавства.
Частиною другою статті 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.
Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.
Оскільки інший розмір процентів не встановлений договором, сума 3 % річних на суму 14101,48 грн за період з 03 грудня 2020 року по 10 січня 2022 року становить 456,56 грн (з 03.12.2020 до 31.12.2020 =14101, 48 x 3 % x 29 : 366 : 100) + (з 01.01.2021 до 10.01.2022 = 14101,48 x 3 % x 375 : 365 : 100). За таких обставин, в межах позовних вимог, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 3% річних в розмірі 456,56 грн підлягають задоволенню.
Щодо інфляційних втрат, то відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення у їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Як вбачається із зазначених рекомендацій Верховного Суду України, для визначення індексу інфляції в цілому за період прострочення, індекси інфляції за цей період перемножуються.
Виходячи з цього, інфляція нараховується на суму основного боргу, яка існувала на кінець місяця, в якому допущене прострочення і за наступні повні місяці, в яких сума боргу не була сплачена. При розрахунку інфляційних втрат для суми основного боргу, яка існувала декілька місяців, індекси інфляції за кожний повний місяць прострочення перемножуються між собою та визначається середній показник, який застосовується до суми боргу.
Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості.
Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІІс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ / 100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3 - індекс інфляції за третій місяць прострочення; ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
На виконання рекомендацій Верховного Суду України (лист «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03 квітня 1997 року№ 62-97р) вважається, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесли з 16 до 31 числа, то розрахунок починається з наступного місяця. І за аналогією: якщо погашення заборгованості відбулося з 1 до 15 числа відповідного місяця - інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, процес зміни вартості грошей, який характеризується рівнем інфляції, є безперервним процесом і інфляційні процеси не залежать від волевиявлення будь-якої особи, тому інфляційні мають розраховуватися з урахуванням як індексів інфляції, так і індексів дефляції. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується.
Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2020 року у справі № 127/12820/17.
При цьому, на виконання рекомендацій Верховного Суду України (лист «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03 квітня 1997 року № 62-97р) вважається, що сума, внесена за період з 1 до 15 числа відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа, то розрахунок починається з наступного місяця. І за аналогією: якщо погашення заборгованості відбулося з 1 до 15 числа відповідного місяця - інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.
За таких обставин, сума інфляційних, заявлених до стягнення на суму 14101,48 грн за період з грудня 2020 року по січень 2022 року становить 1424,24 грн. За таких обставин, в межах позовних вимог, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за інфляційними втратами підлягають задоволенню. 
Враховуючи вищенаведене апеляційний суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, внаслідок чого з відповідача на користь позивача слід стягнути 2481,00 грн. судового збору сплаченого до суду першої інстанції і 3721,50 грн. сплаченого в апеляційному суді, а всього 6202,50 грн.
Щодо витрат на правову допомогу, то відповідно до статті 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи відповідно до частин першої - третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої зазначеної статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19) та постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс).
Позивачем на підтвердження понесених ним витрат надано копії: укладеного між ТОВ «ФК «Профіт Капітал»» та Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» договору про надання юридичних послуг від 28 вересня 2021 року № 28092021-1, акта приймання-передачі наданої правової допомоги від 01 червня 2022 року, Форму акту прийому-передачі реєстру боржників – Акт № 1 від 18 жовтня 2021 року, Наказ (розпорядження) № ПД000000002 від 13 серпня 2021 року про прийняття на роботу в Адвокатське об`єднання «Правовий діалог» Мартиненка В.В., платіжне доручення від 05 липня 2022 року на підтвердження оплати за правову допомогу згідно з договором про надання правової допомоги № 28092021 (а.с.45-54).
З огляду на зазначене, враховуючи фактичний обсяг наданих позивачу юридичних послуг, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд вважає обґрунтованими вимоги представника позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у справі. 
Враховуючи викладене вище, Дніпровський апеляційний суд вважає, що рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог позивача.
Керуючись ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» задовольнити.
Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» задовольнити.
Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» (ЄДРПОУ 39992082) суму заборгованості в розмірі 15982 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві) грн. 28 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту – 5000,00 грн., заборгованості за відсотками – 9101 грн. 48 коп., заборгованості 3% річних за користування кредитом – 456 грн. 56 коп.; заборгованості за інфляційними витратами – 1424 грн. 24 коп. 
Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» (ЄДРПОУ 39992082) судові витрати в сумі 8202,50 грн., які складаються з суми сплаченого судового збору в розмірі 6202 (шість тисяч двісті дві) грн. 50 коп. та судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: