Номер провадження: 22-ц/813/2204/23 
Справа № 504/2055/20
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.04.2023 року                                                                  м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Заїкін А.П., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря – Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.10.2021 року по цивільній справі за позовною заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до АТ «Імексбанк» в особі Матвієнко Андрія Анатолійовича, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про припинення належно виконаного зобов`язання за споживчим кредитом (в порядку Закону України «Про захист прав споживачів»), -

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В липні 2020 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Волинець Володимир Володимирович звернувся до Комінтернівського районного суду із позовом до Акціонерного товариства «Імексбанк» в особі Матвієнко Андрія Анатолійовичам – уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Імексбанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про припинення належно виконаного зобов`язання за споживчим кредитом та стягнення моральної шкоди на користь позивача.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 13.08.2014 року між ним та АТ «Імексбанк» був укладений Договір приєднання №5388671/N, за яким, відповідно до пункту 1.2.1. договору позивачу надано кредит у розмірі 35 000,00 гривень на споживчі потреби – п. 1.2.3 договору.
Згідно з Додатком №1 до Договору приєднання №5388671/N кредитні кошти у розмірі 35 000,00 гривень надані строком на 36 місяців з 13.08.2014 року по 12.08.2017 року.
21.11.2014 року було укладено договір між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат» про відступлення права вимоги за кредитними договорами в тому числі і договору № 5388671/N від 13.08.2014 року укладеного між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем АТ «Імексбанк».
26.12.2014 року в редакції тристороннього договору, вчиненого ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті», про заміну сторони в зобов`язанні наслідком якого є заміна сторони договору про відступлення прав вимоги від 21.11.2014 року із ТОВ «Фрегат» на ТОВ «Компанія Дасті».
Отримавши письмове повідомлення від Первинного кредитора та Нового кредитора про заміну сторони в зобов`язані та реквізити для подальшого виконання зобов`язання позивач з 01.01.2015 року почав сплачувати щомісячні внески на рахунок нового кредитора ТОВ «Компанія Дасті» і станом на 15.04.2016 року зобов`язання за Договором приєднання №5388671/N від 13.08.2014 року, по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, були виконанні в повному обсязі, а надлишкові кошти у сумі 2 256,01 гривень, що були сплачені позивачем під час виконання зобов`язання, повернуті йому 26.05.2016 року.
27.02.2020 року позивач, ОСОБА_1 , отримав лист в яким відповідачі надіслали повідомлення про відступлення прав вимоги заборгованості по кредитному договору № 5388671/N від 13.08.2014 року від АТ «Імексбанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у розмірі 34 052,34 гривень з відповідною вимогою погасити даний борг.
Разом з тим, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» почала вимагати погашення боргу і в телефонному режимі. Працівники компанії щоденно, багаторазово дзвонили та надсилали СМС позивачу, його рідні та його знайомим в зневажливому тоні, погрожуючи настанням несприятливих наслідків вимагали негайно сплатити борг.
Така поведінка ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» призвели до напруженої ситуації в сім`ї та родині позивача, що викликало неприязні відносини та розладу здоров`я позивача, підвищення тиску та безсоння і він вимушений був звернутися до лікарні де перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом: Гіпертонічна хвороба ІІ ст. ст.2. Астено-невротичний синдром і тому просив стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» моральні збитки у розмірі 100 000 гривень.
В своїй заяві представник позивача – адвокат Волинець В.В. повністю підтримав позовні вимоги позивача та просив розглянути справу без їх участі.
Представниця відповідача, ОСОБА_3 надала відзив, в якому заперечувала щодо задоволення позову, в частині припинення зобов`язання, посилаючись на те, що рішення Господарського суду м. Одеси від «15» серпня 2018 року по справі № 916/1253/15-г було визнано недійсним Договір про відступлення права вимоги від 21.11.2014 року на підставі якого відбулась заміна кредитора та зобов`язано ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» повернути АТ «ІМЕКСБАНК» за актом приймання передачі отримані за нікчемними правочинами оригінали кредитних договорів та всі підтверджуючі право вимоги документи. Рішення набрало законної сили 11.03.2019 року. Після чого, 17.01.2020 року, між АТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» був укладений договір №115 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами в тому числі і за договором №5388671/N від 13.08.2014 року. Ніяких доказів виконання зобов`язання за кредитним договором позивач відповідачу не надав, а тому відсутні підстави визнання зобов`язання припиненим, відповідно на думку відповідача відсутні підстави задоволення позову і в частині стягнення моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.10.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Імексбанк» в особі Матвієнко Андрія Анатолійовича – уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Імексбанк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про припинення належно виконаного зобов`язання за споживчим кредитом та стягнення моральної шкоди – задоволено.
Визнано припиненим належним виконанням зобов`язання за Договором приєднання № 5388671/N від 13.08.2014 року, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Імексбанк» про надання споживчого кредиту у розмірі 35 000,00 (тридцяти п`яти тисяч) гривень на споживчі потреби.
Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ЄДРПОУ 38750239, на користь ОСОБА_1 , 100 000 (сто тисяч) гривень в якості відшкодування завданої йому моральної шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із вищевказаним рішенням 25.11.2021 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подано апеляційну скаргу відповідно до вимог якої просить суд рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.10.2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до АТ «Імексбанк» в особі Матвієнко Андрія Анатолійовича, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про припинення належно виконаного зобов`язання за споживчим кредитом (в порядку Закону України «Про захист прав споживачів»).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» зазначає, що позивач ОСОБА_1 та його представник на адресу ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» ніяких довідок щодо сплати боргу не надсилали, на листи не відповідали та діалог відмовились вести.
Оплата боржником надходила на рахунки ТОВ «Компанія Дасті», до якої «ФК Довіра та Гарантія» не має ніякого відношення.
Також апелянт наголошує, що не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення щ відповідача моральної шкоди. 
ТОВ «ФК Довіра та Гарантія» наголошує на тому, що відповідач не здійснював тиску на особу ОСОБА_1 оскільки він відмовився розмовляти. Крім того, позивачем не доведено причинно-наслідного зв`язку між хворобою та діями відповідача, з виключає можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди.
З огляду на зазначене, апелянт вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
22.09.2021 року від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідно до якої, позивач не погоджується з її доводами, вважає такою що не підлягає задоволенню, та просить суд рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.10.2021 року залишити без змін.
Позивач звертає увагу суду на той факт, що питання про забезпечення позову визначеною ст. 67 ЦПК в редакції 06.11.2014 року АТ «Імексбанк» не ставив і відповідно судової заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору не було, а тому позивач сумлінно виконував зобов`язання на себе взяті по виконання договору №5388671/N від 13.08.2014 року і виконав їх 13.04.2016 року в повному обсязі. Рішення господарського суду Одеської області від 15.08.2018 року по справі №916/1253/15-ц набрало законної сили лише 11.03.2019 року тобто через три роки після повного виконання зобов`язання.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.12.2021 року апеляційну скаргу ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.10.2021 року було залишено без руху, повідомлено апелянта про необхідність виправити недоліки апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду. Роз`яснено апелянту, що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, суддею буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. 357 ЦПК України.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.10.2021 року по цивільній справі за позовною заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до АТ «Імексбанк» в особі Матвієнко Андрія Анатолійовича, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про припинення належно виконаного зобов`язання за споживчим кредитом (в порядку Закону України «Про захист прав споживачів»).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.12.2011 року справу було призначено до розгляду.
Розгляд справи призначено на 13.04.2023 року о 11:00 год.
07.04.2023 року від представника ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника.
12.04.2023 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Волинець Володимира Володимировича надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.
Судом встановлено, що 13.08.2014 року між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем 1, АТ «Імексбанк», був укладений договір приєднання № 5388671/N за яким відповідно до пункту 1.2.1. договору позивачу надано кредит у розмірі 35 000,00 гривень на споживчі потреби, п. 1.2.3 договору, строком на 36 місяців. Пунктом 1.2.5. визначено, що погашення кредиту відбувається відповідно до умов визначених Додатком 1, графіком погашення кредиту, з визначеною кінцевою датою повного виконання зобов`язання 12.08.2017 року.
21.11.2014 року було укладено договір між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат» про відступлення права вимоги виконання зобов`язань фізичними особами-позичальниками за кредитними договорами, а 26.12.2014 року в редакції тристороннього договору, вчиненого ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті», про заміну сторони в зобов`язанні наслідком якого є заміна сторони договору про відступлення прав вимоги від 21.11.2014 року із ТОВ «Фрегат» на ТОВ «Компанія Дасті» в тому числі і договору № 5388671/N від 13.08.2014 року укладеного між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем АТ «Імексбанк».
Виконуючи умови договору позивач починаючи з 01.01.2015 року почав сплачувати щомісячні внески на рахунок нового кредитора ТОВ «Компанія Дасті».
Відповідно до платіжного доручення № Р36.314.70 від 13.04.2016 року ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Компанія Дасті» в рахунок виконання зобов`язання за Договором №5388671/N від 13.08.2014 року 20 500,00 гривень після чого надлишкові кошти у сумі 2 256,01 гривень, що були сплачені позивачем під час виконання зобов`язання, повернуті йому 26.05.2016 року.
Отже 13.04.2016 року позивач ОСОБА_1 повністю виконав зобов`язання, за Договором приєднання №5388671/N від 13.08.2014 року, по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, належним його виконанням ст.599 ЦК України.
В своєму відзиві представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» підтверджує факт укладення між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем АТ «Імексбанк» договору приєднання № 5388671/N від 13.08.2014 року, а також факт укладення договору між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат» про відступлення права вимоги виконання зобов`язань фізичними особами-позичальниками за кредитними договорами, та укладення в редакції тристороннього договору, вчиненого ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті», про заміну сторони в зобов`язанні наслідком якого є заміна сторони договору про відступлення прав вимоги від 21.11.2014р. із ТОВ «Фрегат» на в тому числі і договору № 5388671/N від 13.08.2014 року укладеного між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем АТ «Імексбанк», а також вважає, що «ТОВ «Компанія Дасті» незаконно привласнила кошти ОСОБА_1 »
Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.08.2018 року по справі № 916/1253/15-г за позовом АТ «Імексбанк» до ТОВ «Компанія Дасті» про визнання недійсним нікчемного правочину та застосування наслідків його недійсності було частково задоволені вимоги АТ «Імексбанк» за яким визнано недійсним тристоронній Договір про заміну сторони в зобов`язанні від 26.12.2014 року.
Визнання Господарським судом нікчемним тристороннього договору, вчиненого ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті», про заміну сторони в зобов`язанні наслідком якого є заміна сторони договору про відступлення прав вимоги від 21.11.2014 року із ТОВ «Фрегат» на в тому числі і договору № 5388671/N від 13.08.2014 року укладеного між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем АТ «Імексбанк», забезпечує можливість останнього витребувати у ТОВ «Компанія Дасті» кошти отримані від позивача на виконання зобов`язання по кредитному договору.

Мотивувальна частина
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач був зобов`язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилалася як на підставу своїх вимог, а відповідач - ті обставини, на які він посилався як на заперечення проти позову.
Верховний Суд неодноразово зазначає, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (постанова ВС КГС від 01.10.2020 року у справі № 910/9834/19).
Судом встановлено, що 13.08.2014 року між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем 1, АТ «Імексбанк», був укладений договір приєднання № 5388671/N за яким відповідно до пункту 1.2.1. договору позивачу надано кредит у розмірі 35 000,00 гривень на споживчі потреби, п. 1.2.3 договору, строком на 36 місяців. Пунктом 1.2.5. визначено, що погашення кредиту відбувається відповідно до умов визначених Додатком 1, графіком погашення кредиту, з визначеною кінцевою датою повного виконання зобов`язання 12.08.2017 року.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Також ст.ст. 526,530,629 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Норми ст. ст. 509,623-625 ЦК України зазначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки, і він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до положень ст. 512 ЦК України Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою в порядку визначеному положеннями ст.516 ЦК України. Разом з тим Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, а Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Судом встановлено, що 21.11.2014 року було укладено договір між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат» про відступлення права вимоги виконання зобов`язань фізичними особами-позичальниками за кредитними договорами, а 26.12.2014 року в редакції тристороннього договору, вчиненого ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті», про заміну сторони в зобов`язанні наслідком якого є заміна сторони договору про відступлення прав вимоги від 21.11.2014 року із ТОВ «Фрегат» на ТОВ «Компанія Дасті» в тому числі і договору № 5388671/N від 13.08.2014 року укладеного між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем АТ «Імексбанк».
Виконуючи умови договору позивач починаючи з 01.01.2015 року почав сплачувати щомісячні внески на рахунок нового кредитора ТОВ «Компанія Дасті».
Норми ст. 531 ЦК України зазначають, що Боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до платіжного доручення № Р36.314.70 від 13.04.2016 року ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Компанія Дасті» в рахунок виконання зобов`язання за Договором №5388671/N від 13.08.2014 року 20 500,00 гривень після чого надлишкові кошти у сумі 2 256,01 гривень, що були сплачені позивачем під час виконання зобов`язання, повернуті йому 26.05.2016 року.
Отже 13.04.2016 року позивач ОСОБА_1 повністю виконав зобов`язання, за Договором приєднання №5388671/N від 13.08.2014 року, по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, належним його виконанням ст.599 ЦК України.
В своєму відзиві представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» підтверджує факт укладення між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем АТ «Імексбанк» договору приєднання № 5388671/N від 13.08.2014 року, а також факт укладення договору між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фрегат» про відступлення права вимоги виконання зобов`язань фізичними особами-позичальниками за кредитними договорами, та укладення в редакції тристороннього договору, вчиненого ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті», про заміну сторони в зобов`язанні наслідком якого є заміна сторони договору про відступлення прав вимоги від 21.11.2014р. із ТОВ «Фрегат» на в тому числі і договору № 5388671/N від 13.08.2014 року укладеного між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем АТ «Імексбанк», а також вважає, що «ТОВ «Компанія Дасті» незаконно привласнила кошти ОСОБА_1 »
Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.08.2018 року по справі № 916/1253/15-г за позовом АТ «Імексбанк» до ТОВ «Компанія Дасті» про визнання недійсним нікчемного правочину та застосування наслідків його недійсності було частково задоволені вимоги АТ «Імексбанк» за яким визнано недійсним тристоронній Договір про заміну сторони в зобов`язанні від 26.12.2014 року.
Правові наслідки недійсності правочину визначені ч.1 ст.216 ЦК України полягають в тому, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Визнання Господарським судом нікчемним тристороннього договору, вчиненого ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та ТОВ «Компанія Дасті», про заміну сторони в зобов`язанні наслідком якого є заміна сторони договору про відступлення прав вимоги від 21.11.2014 року із ТОВ «Фрегат» на в тому числі і договору № 5388671/N від 13.08.2014 року укладеного між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем АТ «Імексбанк», забезпечує можливість останнього витребувати у ТОВ «Компанія Дасті» кошти отримані від позивача на виконання зобов`язання по кредитному договору.
Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, ст.1 ЦК України, де учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи, ст.2 ЦК України.
Відповідно до вимог ст. 15, 20 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства у спосіб визначений законом, який особа вибирає на свій розсуд але який не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства, п.2 ч.2 ст.19 ЦК України.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» має право захистити свої інтереси у спосіб визначений законодавством.
Колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимоги про стягнення моральної шкоди на користь позивача з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування та відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно п.п.3,4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Позивач зазначає, що працівники ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» щоденно, багаторазово дзвонили та надсилали СМС позивачу, його рідні та його знайомим з вимогою негайно сплатити борг при цьому погрожуючи настанням несприятливих наслідків, що призвели до розладу здоров`я позивача, підвищення тиску та безсоння. Він вимушений був звернутися за допомогою до медичного закладу і з 17.03.2020 р. знаходиться на диспансерному обліку в амбулаторії с. Крижанівка з діагнозом: Гіпертонічна хвороба ІІ ст. ст. 2. Астено-невротичний синдром.
Відповідно до виписки із медичної карти позивач вказує, що перебував на амбулаторному лікуванні в режимі денного стаціонару з 18.05.2020 року по 23.05.2020 року та з 10.08.2020 року по 15.08.2020 рік з діагнозом: Гіпертонічна хвороба ІІ ст. ст.2 ризик 3 кризовий перебіг, астено-невротичний синдром викликаним внаслідок психоемоційного перенапруження.
Колегія суддів зазначає, що з наданих суду доказів не вбачається погроз, а також будь-якого діалогу позивача. З огляду на що, суд вважає недоведеним причинно-наслідкових зав`язків між діями відповідача та перебування позивача на амбулаторному лікуванні. Що унеможливлює задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди.
З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди протиправними діями ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасування в частині задоволення позовних вимоги про стягнення моральної шкоди, в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія"– задовольнити частково.
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.10.2021 року – в частині стягнення моральної шкоди скасувати.
У задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди – відмовити.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 19.04.2023 року.
Головуючий:                                                                                 О. В. Князюк
Судді:                                                                  А.П. Заїкін
О.М. Таварткіладзе