ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 квітня 2023 року 	м.Суми	

Справа №950/336/23 
Номер провадження 22-ц/816/660/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Криворотенка В. І. 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – товариство з обмеженою відповідальністю «Агро – Край»,
розглянувши у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агро – Край» на ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 17 березня 2023 року в складі судді Стеценко В.А., постановленого в м. Лебедин, 

в с т а н о в и в:

       Звернувшись до суду із позовом у лютому 2023 року, позивач просила суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агро – Край» на її користь заборгованість по орендній платі за користування земельними ділянками за 2022 рік, згідно договору оренди землі № б/н від 01.01.2018 року з урахуванням додаткової угоди № б/н від 01.01.2019 року та договору оренди землі № б/н від 01.01.2018 року з урахуванням додаткової угоди № б/н від 01.01.2019 року в сумі 14925 грн. 89 коп.
       Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником земельних ділянок (паю) площею 2,9642 га з кадастровим номером 5922981200:09:001:0285 та площею 0,3053 га, з кадастровим номером 5922981200:14:002:0129 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території колишньої Будильської сільської ради Лебединського району Сумської області. 01.01.2018 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Агро – Край» було укладено договір оренди землі, у відповідності до якого ОСОБА_1 передала орендареві у строкове платне користування земельну ділянку площею 2,9642 га з кадастровим номером 5922981200:09:001:0285 строком на 5 років. Розмір орендної плати за користування земельними ділянками складає 12276 грн. 00 коп. на рік, що становить 10 % від нормативно – грошової оцінки землі. 01.01.2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору оренди землі, відповідно до якої були внесені зміни в частині строку дії договору оренди та орендної плати. Також, 01.01.2018 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Агро – Край» було укладено договір оренди землі, у відповідності до якого ОСОБА_1 передала орендареві у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,3053 га, з кадастровим номером 5922981200:14:002:0129 строком на 5 років. Розмір орендної плати за користування земельними ділянками складає 162 грн. 24 коп. на рік, що становить 10 % від нормативно – грошової оцінки землі. 01.01.2019 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору оренди землі, відповідно до якої були внесені зміни в частині строку дії договору оренди та орендної плати. Вказує, що відповідач використовує належні їй земельні ділянки, проте не сплатив їй орендну плату, зокрема, за 2022 рік.
Відповідачем до суду було подано клопотання про направлення справи за підсудністю на розгляд до Гадяцького районного суду Полтавської області, мотивоване тим, що згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, в той час як юридична адреса ТОВ «Агро-Край»: 37300, Україна, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Лохвицька, 29.
Ухвалою Лебединського районного суду Сумської області від 17 березня 2023 року в задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю «Агро – Край» відмовлено.
Ухвалюючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що спір виник з приводу нерухомого майна - переданих позивачкою в оренду відповідачу земельних ділянок, що розташовані на території Лебединської міської територіальної громади Сумської області, орендна плата за які є предметом позову, а тому клопотання про передачу справи на розгляд за підсудністю до іншого суду задоволенню не підлягає.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, товариство з обмеженою відповідальністю «Агро – Край» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову про задоволення заявленого клопотання про направлення справи за підсудністю.
Доводи скарги мотивує тим, що суд першої інстанції під час відкриття провадження по справі не послався на відповідні статті ЦПК України в частині визначення підсудності даної справи. Вказує, що фактично відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому справа підлягає передачі для розгляду до Гадяцького районного суду Полтавської області за місцезнаходженням відповідача. Вказує, що до спорів, що виникають з приводу нерухомого майна не відносяться спори предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язання за таким договором, а тому на такі спори не поширюється правило щодо виключної підсудності. Крім того, в наданому позивачем договорі про надання правової допомоги відсутні повноваження представника позивача на підписання позовної заяви.
Від позивача до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
Відповідно до роз`яснень наданих в п. 42 постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Відповідно до роз`яснень викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у випадках, коли вимоги пов`язуються з визнанням права на земельну ділянку, встановленням порядку користування земельною ділянкою чи усуненням перешкод у цьому, іншими вимогами з приводу земельної ділянки чи розташованої на ній нерухомості, зокрема про відшкодування шкоди, заподіяної порушенням земельного законодавства, суди обов`язково застосовують правила про виключну підсудність (стаття 114 ЦПК).
Колегія суддів звертає увагу на те, що за правилами чинного ЦПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Таким чином, словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині першій статті 30 ЦПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини першої статті 30 ЦПК України.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі N 640/16548/16-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 року по справі № 911/2390/18.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що вказана справа в порядку виключної підсудності відноситься до юрисдикції Лебединського районного суду Сумської області. Доводи відповідача викладені ним в апеляційній скарзі відносно того, що суд першої інстанції відкриваючи провадження по справі не послався на норми ст. 30 ЦПК України не впливають на правильність вирішення судом вказаного питання.
Також колегія суддів відхиляє доводи відповідача викладені ним в його апеляційній скарзі відносно того, що в договорі про надання правової допомоги у відсутні повноваження представника позивача на підписання позовної заяви, оскільки відповідно до ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів звертає увагу на те, що питання підписання позовної заяви не належною особою не було предметом дослідження суду першої інстанції при вирішенні клопотання відповідача та ухваленні рішення про відмову в передачі справи за підсудністю, а тому вказане питання не може розглядатися апеляційним судом без його попереднього вирішення в суді першої інстанції.
Таким чином, з огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, яка є законною і обґрунтованою, ухваленою з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агро – Край» залишити без задоволення.
Ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 17 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий -  	С. С. Ткачук	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   В. І. Криворотенко