КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
       
єдиний унікальний номер справи: №361/5685/21
номер провадження №22-ц/824/6296/2023
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М                            У К Р А Ї Н И
 
04 квітня 2023 року                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних прав:
судді - доповідача                    Білич І.М.
                     суддів                                        Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.
                    при секретарі                                        Рагушиній І.В.
за участю: представника позивача Філіпова О.В.
                                                        
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Філіпової Оксани Вікторівни, на рішення  Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2022 року, ухвалене  під головуванням судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г., 
у цивільній справі №361/5685/21 за позовом ОСОБА_1 до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зняття арешту з майна,-
 
в с т а н о в и л а:
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просив зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , зареєстрований на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження та арешт  (ВП НОМЕР_1) обтяжував: відділ державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції, реєстраційний номер про обтяження:9278916.
 
В обґрунтування заявлених вимог зазначаючи, що 26 січня 2021 року ОСОБА_1 дізнався про те, що на примусовому виконання у Броварському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебувало виконавче провадження за НОМЕР_2. При виконанні виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 та внесено запис про обтяження за №9278916. 18 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до виконавчої служби про закриття виконавчого провадження та зняття арешту з усього нерухомого майна. 10 березня 2021 року представник ОСОБА_6 у відділі виконавчої служби отримала відповідь на заяву за №9434 від 18 лютого 2021 року, якою було повідомлено що згідно перевірки даних автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного реєстру боржників станом на 18 лютого 2021 року на примусовому виконанні у відділ перебувало виконавче провадження за НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа №2-2472 виданого 16 жовтня 2009 року Голосіївським районним судом міста Києва. 28 січня 2011 року виконавче провадження завершено у зв`язку з ти, що майно на яке можна звернути стягнення у боржника не виявлено. Однак, у державного виконавця станом на 18 лютого 2021 року відсутні правові підстави для зняття арешту. 
Разом з тим, позивач зазначає, що не зняття арешту з майна порушує права та законні інтереси його та третіх осіб. Враховуючи те, що виконавче провадження за НОМЕР_2 завершене, матеріали виконавчого провадження знищені, стягувач повторно до відповідача із заявою про примусове виконання рішення не звертався, будь-яких претензій до позивача не пред`являв, позивач вважає що арешт з майна повинен бути знятий відповідно до чинного законодавства.
 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив суд рішення суду першої інстанції скасувати та постанови нове за яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що суд дійшов помилково висновку, що орган виконавчої служби не може бути належним відповідачем у даній справі. Крім того, судом було вирішено залучити до участі у справі стягувача в якості третьої особи, що позбавило скаржника можливості його залучення в якості відповідача. Також вказуючи, що не знаття арешту з майна порушує його права, передбачені ст.41 Конституції України щодо володіння, користувач та розпорядження майном, який підлягав зняттю відповідачем при поверненні виконавчого документа стягувачу.
 
09 березня 2023 року від представника ОСОБА_5   - адвоката Тимошенко Г.С.  надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
  ОСОБА_1 та його представник - адвокат Філіпова О.В. підтримали подану апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити. 
До початку розгляду справи від ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , представника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.
 Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином.
Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 вересня 2009 року у цивільній справі 2-2472/09 задоволено частково позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 92005,00 грн. завданої матеріальної шкоди, 5000,00 грн. моральної шкоди, а також судові витрати за проведену автотоварознавчу експертизу в сумі 730,00 грн., сплачене держмито в сумі 977,34 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 30,00 грн.
На підставі вказаного судового рішення Голосіївським районним судом м. Києва 16 жовтня 2009 року був виданий виконавчий лист.
28 жовтня 2009 року старшим державним виконавцем Просовим О.М.  відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 та винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника.
28 січня 2011 року старший державний виконавець Прусов О.М. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з тим, що майно на яке можливо звернути стягнення у боржника не виявлено, місце роботи невідоме. Зареєстрований за боржником транспортний засіб знаходиться в заставі у банку. Згідно відповіді Броварського МБТІ нерухоме майно за боржником не зареєстровано (акт від 17 листопада 2009 року).
Відповідно до листа Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №9434 від 18 лютого 2021 року, згідно перевірки даних автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного реєстру боржників станом на 18 лютого 2021 року на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження за НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2472, виданого 16 жовтня 2009 року Голосіївським районним судом м. Києва.
Державним виконавцем при виконанні виконавчого провадження з метою повного та фактичного виконання рішення суду застосовано заходи примусового виконання рішень відповідно до чинного законодавства-до ДПР на нерухоме майно внесено запис про обтяження за № 9278916.
Виконавче провадження завершене 28 січня 2011 року на підставі п.2.ч.1.ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» - згідно акту державного виконавця від 17 листопада 2009 року, майно, на яке неможливо звернути стягнення у боржника, не виявлено, місце роботи невідоме, зареєстрований транспортний засіб знаходиться в заставі у банку, згідно відповіді Броварського МБТІ нерухомого майна за боржником не зареєстровано.
 
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів (інформаційна довідка за № 241825458 від 26 січня 2021 року) на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 накладений арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, НОМЕР_3 28 жовтня 2009 року, старший державний виконавець відділу ДВС Броварського МР РУЮ Прусов О.М.
Згідно вказаної інформації та на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11 вересня 2003 року, яке видане Калитянською селищною радою за № 206 позивач та треті особи на праві приватної спільної власності володіють в рівних частках квартирою загальною площею 30,4 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Окрім квартири, у власності позивача перебуває земельна ділянка, площею 1,92 га, кадастровий номер 7420687200:01:002:0696 для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: Чернігівська область, Бобровииький район, Свидовецька с/р: земельна ділянка, площею 0,25 га, кадастровий номер 7420687200:01:002:0449 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; житловий будинок загальною площею 92,1 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
 
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що завершення виконавчого провадження не є підставою для зняття арешту з майна боржника, оскільки арешт майна знімається  з дотриманням  вимог визначених законодавчо, що містить вичерпний їх перелік. Вказуючи також, що позивачем заявлено вимоги до неналежного відповідача.
 
Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.
 
Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про накладення арешту), державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
Статтею 32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент винесення постанови про накладення арешту) передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.
Відповідно до вимог ст.ст. 11, 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Частинами 1, 2, 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Відповідно ч. 5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Відтак винесення постанови про арешт майна боржника є обов`язком державного виконавця.
Судом встановлено, що відкриваючи виконавче провадження старший державний виконавець Прусов О.М. одночасно наклав арешт на усе майно боржника. 
 
Згідно ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Повертаючи виконавчий документ стягувачу на підставі ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, державним виконавцем не вирішувалося питання про зняття арешту з майна боржника.
Виконавче провадження підлягає закінченню, згідно із ч. 1 ст. 39 вказаного Закону - в тому числі, окрім іншого, в разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» - арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, а відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення - у разі закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;
10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
 
Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстав, з яких виконавче провадження може бути закінчено.
Повернення виконавчого документа без виконання не є підставою для закінчення виконавчого провадження.
 
Отже, державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника тільки в разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
 
Та обставина, що стягувачу було повернуто виконавчий лист на підставі ч.2 ст.37  Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, не свідчить про те, що виконавче провадження є закінченим у розумінні закону.
 
Оскільки державний виконавець повернув стягувачу виконавчий лист у зв`язку з відсутністю майна у боржника ОСОБА_1 на підставі ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження не є закінченим, що не позбавляє стягувача права повторного звернення із заявою про примусове виконання рішення суду, а відтак у державного виконавця не було правових підстав для зняття арешту з майна боржника, накладеного в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2472, виданого 16 жовтня 2009 року Голосіївським районним судом м. Києва.
 
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч.1 ст. 48 ЦПК України).
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч.2 ст. 48 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Належний відповідач - особа, котра повинна відповідати за позовом. 
 
Обґрунтування належності у осіб процесуальної правосуб`єктності позивача і відповідача покладається на позивача та осіб, які порушують процес на захист прав та інтересів позивача.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
 
Згідно із ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 № 5 - відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (ст. 3 ЗУ від 21 квітня 1999 року №606 - XIV Про виконавче провадження (у редакції ЗУ від 04 листопада 2010 року №2677-VI).
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19), орган державної виконавчої служби у справах за позовами осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, може залучатися судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.
 
З вказаного вбачається, що орган виконавчої служби не може бути належним відповідачем у справі про зняття арешту з майна. Вказані позовні вимоги мають бути пред`явлені до особи, в інтересах якої накладено арешт. 
 
З аналізу ст. 51 ЦПК України слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу, а саме, до закінчення підготовчого провадження у справі.
Проте, як вбачається із матеріалів справи, позивачами таке клопотання у суді першої інстанції не заявлялось.
 
Отже, встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, а підстави визначені процесуальним законом для заміни його на належного у суду першої інстанції були відсутні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови позивачу у задоволенні  даного позову.
 
За вказаних обставин, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зняття арешту з майна.
 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.
 
               Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 375, 381-384, 387   ЦПК України, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1   - адвоката Філіпової Оксани Вікторівни залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття,  може бути оскаржена  в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст  постанови складено 26 квітня 2023 року.
 
  Суддя-доповідач:        
 
   Судді: