РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 559/852/23
Провадження № 22-ц/4815/577/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді        Майданіка В.В.,
суддів:                        Ковальчук Н.М.,
                               Хилевича С.В.,
секретар                Крижов В.С., 

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рівне цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Лопухович Алли Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 березня 2023 року, постановлену у складі судді Ралець Р.В. в м. Дубно Рівненської області, дата складення повного тексту ухвали – не зазначено, у справі за позовом адвоката Лопухович Алли Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, 
В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року адвокат Лопухович Алла Олександрівна, діюча від імені ОСОБА_1 , звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на користь позивачки у рахунок компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу Dacia Lodgy, 2016 року випуску, колір білий, об`єм двигуна 1598, номерний знак НОМЕР_1 .

Позов обґрунтований наступним.
Сторони перебували у шлюбі з 14.10.2001 року, рішенням Дубенського міськрайонного суду від 03.05.2022 року шлюб розірваний.
Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 24.01.2023 року був задоволений позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя та його поділ. Було визнано за позивачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0640 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 5610300000:02:002:1917.
Крім того, сторонами під час шлюбу, 15.07.2020 року, було придбано транспортний засіб Dacia Lodgy, 2016 року випуску, колір білий, об`єм двигуна 1598, номерний знак НОМЕР_1 , який 23.04.2022 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ № 5642/2021/2958319 від 03.12.2021 року, перереєстровано на ОСОБА_3 .
Фактично транспортний засіб на даний час знаходиться у повному володіння та користуванні ОСОБА_2 . Право ОСОБА_1 на частку в даному майні відповідач заперечує і не згідний добровільно сплатити позивачці грошову компенсацію за 1/2 частку. При цьому згоди на його відчуження позивачка ніколи не давала і не знала про це раніше.
Посилаючись, зокрема, на ст.ст.60, 69, 70 СК України, просила задовольнити позов.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 березня 2023 року було відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за вказаним позовом.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з положень п.3 ч.1 ст.186 ЦПК України, враховуючи таке.
У провадженні Дубенського міськрайонного суду перебувала справа №559/2950/22 (провадження №2/559/87/2023) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ майна. 24 січня 2023 року судом ухвалено рішення, яким позов задоволено. Рішення набрало законної сили.
Отже, як зазначив суд першої інстанції, Дубенським міськрайонним судом Рівненської області вже винесено рішення у справі за спором між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (поділ майна подружжя). При цьому суд зауважив, що, як зазначено у рішенні Дубенського міськрайонного суду від 24.01.2023 у справі №559/2950/22, відповідачка ОСОБА_1 , згідно поданої заяви, позов не визнавала, проте відзиву на позовну заяву не подала, окрім того, не скористалась своїм правом на подання зустрічного позову.
Також суд зазначив, що, звертаючись до суду до ОСОБА_2 з цим позовом, в якому просить стягнути з відповідача компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу Dacia Lodgy, 2016 року випуску, позивачка вказує, що даний транспортний засіб був придбаний під час шлюбу та перереєстрований на ОСОБА_3 (сина сторін у справі), однак до участі у справі на стороні відповідача його не залучає. Отже, як зазначив суд, сторони справи, предмет і підстава позову лишилися тотожними.

В апеляційній скарзі адвокат Лопухович Алла Олександрівна, діюча від імені ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 березня 2023 року скасувати й направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Зокрема, зазначила, що суд зробив помилковий висновок про те, що у провадженні Дубенського міськрайонного суду перебувала цивільна справа № 559/2950/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ майна, сторонами, предметом та підставою позову в якій є аналогічними тим, що є у цій справі. Адже, як вказала скаржниця, у цій справі позивачкою ОСОБА_1 ставиться питання про стягнення з відповідача ОСОБА_2 у рахунок компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу Dacia Lodgy, 2016 року випуску, колір білий, об`єм двигуна 1598, номерний знак НОМЕР_1 . Тоді як у справі № 559/2950/22 предметом позову було визнання спільною сумісною власністю подружжя квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0640 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Отже, предмет позову у справах не є тотожним, що унеможливлює застосування п.3 ч.1 ст.186 ЦПК України.
Також вказала, що суд не прийняв до уваги того, що неподання зустрічного позову ОСОБА_1 у справі № 559/2950/22 не є перешкодою для звернення до суду з окремим позовом щодо майна, яке не було предметом розгляду у тій справі. Крім того, зазначила, що відкриття провадження у справі не є перешкодою для залучення інших осіб у подальшому в якості співвідповідача чи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. 

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 25.04.2023 року о 12-00 годині, однак учасники справи, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, від представника позивачки та відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам процесуального закону, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке. 

Відповідно до п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, зокрема, є таке, що набрало законної сили, рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

               Також згідно з п.3 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, зокрема, у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

       Відповідно до наведених норми закону суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав або, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа, в якій одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору. Тобто мається на увазі випадок, коли позови повністю співпадають за складом учасників, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

       Відсутність хоча б однієї з наведених складових не дає суду підстави відмовляти у відкритті провадження у справі.

       Необхідність застосування вказаної норми зумовлена неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову.

               У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) указано, що "предмет позову – це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову – це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу".

       Відповідно до змісту наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору, тобто ідентичними є склад учасників цивільного процесу, підстава звернення до суду та матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову – це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Законом України "Про доступ до судових рішень" встановлений порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства.

Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону, зокрема до відомостей, які дають можливість ідентифікувати фізичну особу.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень оприлюднені судові рішення у справі № 559/2950/22. 

Отже, судом встановлено, що в провадженні Дубенського міськрайонного суду Рівненської області перебувала цивільна справа № 559/2950/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ майна, у якому позивач просив суд поділити майно, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності в судовому порядку, визнавши за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0640 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 5610300000:02:002:1917. В обґрунтування позову позивач послався на те, що він з 14 жовтня 2001 року перебував з ОСОБА_1 у шлюбі, який розірвано рішенням Дубенського міськрайонного суду від 03 травня 2022 року. Під час перебування у шлюбі за спільні сімейні кошти ними було придбано вказане нерухоме майно.

У вказаній вище справі № 559/2950/22 рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 24.01.2023 року позов був задоволений. Суд, зокрема, вирішив: 
--- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : квартиру АДРЕСА_2 , яка утворилася шляхом об`єднання квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_3 , з господарськими будівлями та спорудами, що розташована на земельній ділянці площею 0,0640 га за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарським будівель та споруд, кадастровий номер 5610300000:02:002:1917; 
--- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , з господарськими будівлями та спорудами, та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0640 га за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарським будівель та споруд, кадастровий номер 5610300000:02:002:1917, розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

Вказане рішення суду набрало законної сили 24.02.2023 року.

Таким чином, у цій справі № 559/852/23 позивачка ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 певну суму в рахунок компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу Dacia Lodgy, 2016 року. Натомість, в іншій справі № 559/2950/22 вже є таке, що набрало законної сили, рішення суду у справі між тими самими сторонами, в якому предметом позову було визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0640 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також поділ між подружжям вказаних квартири та земельної ділянки.

Тобто, предмет позову у цій справі № 559/852/23 та у справі № 559/2950/22 не є тотожним, що унеможливлює застосування пунктів 2 або 3 ч.1 ст.186 ЦПК України.

З підстав викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі № 559/852/23 з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.186 ЦПК України. 

Також відсутні підстави для відмови у відкритті провадження у цій справі № 559/852/23 відповідно до п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України

Згідно з п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Відповідно до п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційний суд не може визнати законною і обґрунтованою оскаржувану ухвалу, що відповідно до п.6 ч.1 ст.374 та п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для її скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Відповідно апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.367, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, 382 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Лопухович Алли Олександрівни, діючої від імені ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 28 березня 2023 року скасувати й направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Дата складення повного тексту постанови – 25 квітня 2023 року. 

Головуючий суддя                                                 Майданік В. В.

Судді:                                                                Ковальчук Н.М.

                                                                       Хилевич С.В.