ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року	Львів	Справа № 300/3752/22 пров. № А/857/1503/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Кузьмича С.М., Улицького В.З.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року у справі №300/3752/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання до вчинення дій (головуючий суддя першої інстанції – Кафарський В.В., місце ухвалення – м. Івано-Франківськ, дата складання повного тексту – 28.12.2022),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області . з позовними вимогами: зарахувати частину заробітку з урахуванням коефіцієнту, який складає 1,54250; зарахувати до стажу період роботи в колгоспі, згідно запису у трудовій книжці; здійснити перерахунок пенсії на встановлений день втрати працездатності з 15.12.1992 з урахуванням трудового стажу, відповідно до записів у трудовій книжці; зобов`язати Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області здійснити повний перерахунок пенсії по інвалідності з урахуванням індексації та інших складових в розмірі 5 190,00 грн.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов`язання до вчинення дій відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. 
Суть доводів апелянта зводиться до того, що відповідачем невірно обчислено розмір його пенсії. Зокрема не вірно обраховано коефіцієнт  заробітку;  трудовий стаж  у колгоспі врахований не у  повному обсязі; неправомірно змінено існуючий коефіцієнт з 1,35% на 1%;  не враховано весь трудовий стаж 25 років по день втрати працездатності; не взято для обчислення пенсії середню заробітну плату по Україні.
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 з 15.12.1992 встановлено інвалідність ІІІ групи та призначено пенсію по інвалідності.
З 02.08.2010 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності та змінено вид розрахунку з пенсії по інвалідності ІІІ групи на пенсію по інвалідності ІІ групи.
ОСОБА_1 обчислено розмір пенсії з урахуванням страхового стажу 43 роки 20 днів, в тому числі 25 років 09 місяців – наявного стажу роботи, та 17 років 3 місяці – період з дня встановлення інвалідності до досягнення пенсійного віку.
Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії ОСОБА_1 врахованого за період з 01.05.1977 по 30.04.1982, за коефіцієнтом заробітної плати для обчислення 1,24025.
З 01.10.2017 перерахунок пенсії позивачу здійснено із застосуванням коефіцієнту страхового стажу у розмірі 1% відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Представник позивача 30.08.2022 звернувся до Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області із адвокатським запитом про розшифрування виплати пенсії ОСОБА_1 (а. с. 29).
Листом від 01.09.2022 за №0900-0202-8/29918 відповідачем надано відповідь на адвокатський запит, в якій роз`яснено, що страховий стаж, а також індивідуальний коефіцієнт заробітної плати при призначенні та перерахунку пенсії розраховано відповідно до вимог чинного законодавства.
Не погоджуючись із такою відповіддю, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом його прав.
Суд першої інстанції в позові відмовив з тих підстав, що позовні вимоги є необґрунтованими.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон № 1058-IV) пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною 1 статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 10 цього ж Закону особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Як уже зазначалося судом вище, позивачу з 15.12.1992 року встановлено ІІІ групу та призначено пенсію по інвалідності.
Крім того, при первинному призначенні пенсії було враховано стаж згідно подання Коломийської ПМК-82 об`єднання «Івано-Франківськ водгосп».
Щодо зарахування до стажу періоду роботи в колгоспі.
Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі у громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. 
Періоди роботи в колгоспі зараховується на підставі документів із зазначенням даних про встановлений мінімум та фактично вироблені трудодні (людинодні), виданих колгоспом або архівною установою. 
За матеріалами пенсійної справи період роботи в колгоспі «Запруття», зараховано відповідно до довідок виданих колгоспом, з врахуванням фактично відпрацьованих днів, а саме:
-          1968 рік зараховано в трудовий стаж як календарний рік, оскільки відпрацьовано 212 днів при встановленому мінімумі 70 днів;
-          1969 рік зараховано в трудовий стаж 14 днів за січень та 6 днів за грудень згідно довідки про фактично вироблені людинодні;
-          1970 рік зараховано в трудовий стаж фактично відпрацьовані дні, а саме 45 днів за період з січня по травень;
-          1972 рік зараховано в трудовий стаж фактично відпрацьовані 13 днів за період з листопада по грудень;
-          з 01.01.1973 по липень 1975 - зараховано повністю в календарному обчисленні, в зв`язку з тим, що заявником відпрацьовано встановлений мінімум людиноднів (1973 — 290 л/днів, 1974 — 302 л/дні, 1975 -179 л/днів при встановленому мінімумі 140 л/днів).
Таким чином період роботи в колгоспі «Запруття» зараховано відповідно до довідок, виданих колгоспом за 1968-1975 роки, з урахуванням фактично відпрацьованих днів, у зв`язку з неподанням позивачем трудової книжки. 
Щодо визначення індивідуального коефіцієнту заробітку, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Згідно матеріалів пенсійної справи, при обчисленні пенсії була враховано заробітна плата за весь період страхового стажу з 01.05.1977 по 30.04.1982 (коефіцієнт заробітної плати для обчислення складає 1,24025).
Щодо врахування заробітку для обчислення пенсії, для розрахунку заробітної плати суми, зазначені у довідках про заробітну плату для обчислення пенсії, які містять відомості про заробітну плату за період до 1 вересня 1996 року в карбованцях, перераховуються у гривні в співвідношенні 1:100000. Перерахування заробітку в гривні здійснюється в такому порядку його заокруглення: цифра в шостому розряді після коми до 5 відкидається, а більше 5 - збільшується в попередньому розряді на одиницю. Відповідно місячний заробіток має бути переведений з карбованців у гривні із заокругленням до п`яти знаків після коми.
Крім цього, з матеріалів пенсійної справи слідує що листом від 25.06.2012 року №8689/03 Управління Пенсійного фонду України в м. Коломия та Коломийському районі повідомило, ОСОБА_1 що на виконання рішення Комісії при Головному управління в області, переглянуто наявний трудовий стаж за документами пенсійної справи, а саме в розрахунок стажу враховане навчання в школі «ДОСААФ». 
В результаті перерахунку загальний страховий стаж становить 43 роки 20 днів, в тому числі наявний трудовий стаж 25 років 9 місяців 5 днів, додатковий стаж 17 років 3 місяця 15 днів, коефіцієнт заробітної плати зменшено з 1,24826 на 1,23968.
Зменшення коефіцієнта заробітної плати пов`язане з тим, що після проведення зустрічної перевірки правильності видачі довідки для перерахунку пенсії, за період з 01.04.1977 по 31.03.1982, яка видана Акціонерним товариством закритого типу «Авто», виявлено розбіжність між первинними документами та довідкою про заробіток, де в двох місяцях допущено помилку в сторону завищення заробітної плати. 
У матеріалах пенсійної справи наявні довідки видана ПАТ «Авто» щодо середньої заробітної плати, яка враховується при обчисленні пенсії.
Так, наявна довідка б/н у якій  вказано, що середня заробітна плата, яка враховується при обчисленні пенсії становить 0,11292 ( нуль цілих 11292 стотисячних ) грн ( а.с. 77).
У довідці № 118 від 05.11.2012, яка була видана ПАТ «Авто» вказано, що середня заробітна плата, яка враховується при обчисленні пенсії становить 0,11240 (нуль цілих 11240 стотисячних ) грн ( а.с. 15).
У довідці № 32 від 04.03.2022 р. середня заробітна плата, яка враховується при обчисленні пенсії становить 0,11209 ( нуль цілих 11209 стотисячних ) грн. ( а.с. 92).
У довідці № 41 від 20.04.2022 р. середня заробітна плата, яка враховується при обчисленні пенсії становить 0,10331 ( нуль цілих 10331 стотисячних ) грн. ( а.с. 94 зворот).
Крім цього, позивач вважає, що подання пенсіонером відомостей про заробітну плату за будь-які 60 місяців страхового стажу підряд до 30 червня 2000 року виключають врахування при обчисленні заробітної плати періоду з 01 липня 2000 року. 
Проте колегія суддів не погоджується з такими доводами, оскільки законодавець у частині першій статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» імперативно встановив, що за будь-яких умов для обчислення пенсії має враховуватися заробітна плата (дохід), отримана після 01 липня 2000 року протягом усього періоду страхового стажу особи без будь-яких виключень.
При цьому єдиний виняток із зазначеного правила встановлюється у наступному реченні частини першої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яке передбачає допустимість, за бажанням пенсіонера, врахувати також будь-які 60 місяців страхового стажу до 30 червня 2000 року.
Суд звертає увагу, що разом із заробітною платою після 01 липня 2000 року може бути враховано заробітна плата за будь-які 60 місяців до 01 липня 2000 року, але це аж ніяк не означає, що пенсіонер має право обирати, що при обчисленні пенсії буде враховано період або до 01 липня 2000 року, або після 01 липня 2000 року.
Апелянт, відповідно до своїх розрахунків вважає індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 1,53250. При цьому, з наведеного розрахунку слідує, що при його обчисленні позивач враховує виключно період з 01 травня 1977 року по 30 квітня 1982 року.
Згідно матеріалів пенсійної справи, відповідач обчислив індивідуальний коефіцієнт заробітної плати за період з 01 травня 1977 року по 30 квітня 1982 року.
При цьому, коефіцієнти заробітку згідно даних, що зазначає ОСОБА_1 , не співпадають з коефіцієнтами заробітку згідно з матеріалами пенсійної справи, оскільки розрахунок заробітку позивач проводить в іншому порядку, ніж це передбачено чинним законодавством, про що останнього неодноразово повідомлялось.
Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає правильним розрахунок індивідуального коефіцієнту заробітної плати відповідачем.
Щодо розрахунку коефіцієнту стажу, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за відповідною формулою, однією зі складових якої є «Вс» - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1,35%.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VІІІ, який набрав чинності з 11.10.2017, внесено зміни до частини першої статті 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках) за період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.
З матеріалів пенсійної справи слідує, що коефіцієнт стажу позивачу обчислений з урахуванням кратності 1,35%.
Водночас, у подальшому при перерахунку пенсії пенсійний орган застосовував коефіцієнт стажу без урахування кратності 1%, з чим позивач не погоджується.
Суд звертає увагу позивача, що пунктом 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII, з 01 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Позивачу пенсію призначено відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII, у зв`язку з чим пенсію було правомірно обраховано застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.
Разом з тим, після внесення вищезазначених змін пенсія позивача підлягала перерахунку з 01.10.2017 з урахуванням пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.
При цьому, нормами пункту 2 Розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII чітко визначено, що у разі якщо внаслідок перерахунку, проведеного відповідно до цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Таким чином, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII передбачено заходи з метою уникнення зменшення розміру раніше призначених пенсій.
Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
У мотивувальній частині рішення Конституційного Суду України від 11.10.2015 №8-рп/2005 зазначено, що звуження обсягу прав і свобод – це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірювальних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.
Натомість жодним доказом у справі не підтверджується, що за наслідками проведеного перерахунку пенсії, розмір пенсії позивача зменшився.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 05.02.2020 у справі №822/3781/17 та від 27.04.2021 у справі №200/2266/19-а.
Крім цього, апеляційний суд зазначає, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Стаття 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із змінами, внесеними Законом №2148 щодо величини оцінки одного року страхового стажу з 1,35 на 1 відсоток, у визначеному законом порядку не визнавалися неконституційними.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.12.1992 призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з наступним перерахунком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.01.2004.
Розрахунок проведено з урахуванням страхового стажу 43 роки (коефіцієнт стажу 0,43000) та заробітної плати за період роботи з 01.05.1977 по 30.04.1982 (індивідуальний коефіцієнт заробітку – 1,24025).
З 01.03.2021 після проведення масового перерахунку (осучаснення заробітку від середньої зарплати по Україні – 5426,00 грн), середньомісячний заробіток для обчислення пенсії ОСОБА_1 склав 6 730,34 грн, а розмір пенсії – 2 891,22 грн, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії від 24.02.2021 №926210171280.
Надалі з 01.03.2022 після проведення масового проведення масового перерахунку (осучаснення заробітку від середньої зарплати по Україні – 6 186,32 грн), середньомісячний заробіток для обчислення пенсії ОСОБА_1 склав 7 672,58 грн, а розмір пенсії – 3 282,60 грн, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії від 22.02.2022 №9262101171280.
Згідно рішення про перерахунок пенсії від 15.09.2022 №9262101171280 позивачу встановлено компенсаційну виплату, як особі, яка досягла 70-річного віку, в розмірі 300 грн, а розмір пенсії ОСОБА_1 склав 3 597,66 грн, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії від 15.09.2022 №926210171280.
З урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 у справі «Великода проти України» (заява №43331/12) Суд розглянув скаргу за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19.01.2010 після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів. Суд дійшов висновку про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2022 року у справі №300/3549/22 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	В. З. Улицький