КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 травня 2023 року місто Київ
Справа 761/15816/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7682/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого        Желепи О.В.,
суддів:                  Мазурик О.Ф., Поливач Л.Д.
секретар судового засідання Вєтчінова О.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року (ухвалене у складі судді Осаулова А. А., повне судове рішення складено 13 січня 2023 року)
у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» Луньо Іллі Вікторовича про скасування наказу , зміну дати звільнення, зобов`язання вчинити дії, стягнення заробітної плати,-
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2022 року  ОСОБА_1   звернулася до Шевченківського районного суду м. Києваз позовом до АТ «Міжнародний резервний банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В., а якому просила суд:
- частково скасувати наказ АТ «Міжнародний резервний банк» № 24/лк від 11 квітня 2022 року, у частині визначення 11 квітня 2022 року датою звільнення ОСОБА_1   на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України;
- змінити дату звільнення ОСОБА_1   на підставі п.6 ст.36 КЗпП України на 10 червня 2022 року;
- зобов`язати АТ «Міжнародний резервний банк» внести відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_1 , про те, що датою звільнення на підставі п.6 ст.36 КЗпП України є 10 червня 2022 року;
             - стягнути з АТ «Міжнародний резервний банк»» на користь ОСОБА_1   недоотримані виплати у розмірі 162 424,24 грн. за період з 12 квітня 2022 року по 10 червня 2022 року;
-  стягнути з АТ «Міжнародний резервний банк» на користь ОСОБА_1   несплачену частину заробітної плати за відпрацьовані 14 робочих дні з 1 березня 2022 року по 21 березня 2022 року у розмірі 24 545,45 грн.;
-  стягнути з АТ «Міжнародний резервний банк» на користь ОСОБА_1   витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що 4 вересня 2018 року на підставі наказу АТ «Сбербанк» № 672-пр від 3 вересня 2018 року ОСОБА_1   призначена на посаду начальника відділу внутрішнього аудиту АТ «Сбербанк».
З 1 листопада 2021 року ОСОБА_1   встановлена щомісячна заробітна плата в розмірі 150 000,00 грн., з яких основна заробітна плата у вигляді посадового окладу складала 80% або 120 000,00 грн., а додаткова заробітна плата, - 20% або 30 000,00 грн.
9 грудня 2021 року АТ «Сбербанк»» змінило свою назву на АТ «Міжнародний резервний банк».
25 лютого 2022 року Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 91-рш/БТ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк».
Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі свого рішення №131 від 25 лютого 2022 року, оформленого протоколом засідання виконавчої дирекції № 018/22 від 25 лютого 2022 року, розпочала процедуру ліквідації банку строком на три роки, - з 25 лютого 2022 року по 24 лютого 2025 року включно. Цим же рішенням призначено уповноважену особу на ліквідацію банку ОСОБА_3 .
Наказом № 24/лк від 11 квітня 2022 року ОСОБА_1   звільнено з займаної посади начальника відділу внутрішнього аудиту з 11 квітня 2022 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з тим, що вона не погодилася продовжувати трудові відносини після видання ліквідатором банку наказу № 14/лк від 7 квітня 2022 року про суттєве зменшення розміру  основної заробітної плати (посадового окладу), з 11 квітня 2022 року.
З наказом №14/лк від 7 квітня 2022 року про урізання посадового окладу зі 120 000 гривень до 45 000,00 грн. позивача ознайомлено у неділю 10 квітня 2022 року. Підставою для наказу стала відсутність технічних та організаційних можливостей функціонування банку під час проведення процедури ліквідації в умовах воєнного стану.
На думку позивача, відповідач, приймаючи наказ № 14/лк від 7 квітня 2022 року, повинен був керуватися не положеннями ч. 3 ст. 32 КЗпП України, а приписами ст. 29 Закону України «Про оплату праці» та ст. 103 КЗпП України. Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у редакції, яка існувала на момент виникнення спірної ситуації, не зупиняв дію ст. 29 Закону України «Про оплату праці» та ст. 103 КЗпП України на період дії воєнного стану.
Таким чином, оскільки позивача звільнено на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України після відмови продовжувати роботу зі значно гіршими умовами оплати праці ще до завершення двомісячного попереджувального строку, позивач вважає, що такі порушення мають бути усунені шляхом прийняття судом рішення про зміну дати звільнення з 11 квітня 2022 року на 10 червня 2022 року - найближчий робочий день після закінчення двомісячного строку з дня отримання 10 квітня 2022 року попередження про зменшення заробітної плати, а також про стягнення з банку 162 424,24 грн. недоотриманого заробітку за весь час, на який відповідачем було безпідставно скорочено двомісячний строк попередження про зменшення розміру посадового окладу, тобто за період з 10 квітня 2022 року по 10 червня 2022 року.
Крім того, позивач вказує, що роботодавцем не доплачено 24 545,45 грн. заробітної плати за березень 2022 року, - місяць, який передував місяцю звільнення.
Так, за ініціативою банку для більшості підрозділів наказом № 50/л від 15 березня 2022 року був введений простій з 16 березня 2022 року.
Однак, вказаний наказ був надісланий працівникам банку тільки вранці 22 березня 2022 року. Внаслідок цього, ОСОБА_1   продовжувала виконувати свої посадові обов`язки у звичайному режимі та у повному обсязі до 21 березня 2022 року включно.
За таких обставин, при нарахуванні їй належних виплат за березень 2022 року, відповідач повинен був виходити з того, що у березні 2022 року ОСОБА_1   реально відпрацювала 14 робочих днів, - з 1 по 21 березня, а у простої перебувала 8 робочих днів, - з 22 по 31 березня.
До цього ж, відповідач здійснив розрахунок виплат за фактично відпрацьовані з 1 по 21 березня 2022 року 14 робочих днів, виходячи лише з розміру основної заробітної плати (посадового окладу), який складав 120 000,00 грн.
Відповідач не включив до вказаного розрахунку належну щомісячну додаткову заробітну плату у розмірі 30 000,00 грн., посилаючись на наказ №80/л від 25 березня 2022 року, яким було прийняте рішення про скасування виплат додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.
Але вказаний наказ був прийнятий лише 25 березня 2022 року, а доведений до відома працівників банку тільки 29 березня 2022 року. З цього можна зробити висновок, що дія наказу № 80/л від 25 березня 2022 року могла поширюватися виключно на ті розрахункові періоди, які слідували вже після 29 березня 2022 року.
Також позивач вказує, що отримала трудову книжку лише 16 травня 2022 року, а тому, тримісячний строк для звернення до суду має обраховуватись з цього часу.
Крім того, на думку позивача, технічні та організаційні перешкоди, з якими зіткнувся відповідач у процесі проведення ліквідаційної процедури банку в умовах воєнної стану не можуть вважатися зміною в організації виробництва і праці, а є підставою для введення тимчасового простою.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням, 16 березня 2023 року представник    ОСОБА_1   - ОСОБА_4   звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Вказує, що  рішення суду прийнято за не повного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права,  що призвело до ухвалення помилкового рішення.
 
Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив обставини, які мають значення для вирішення справи, а саме те, що накази відповідача були підписані в один день, а вирішувались правовідносини до дати підписання цих наказів, тобто судом було порушено принцип незворотності дії нормативно-правових актів в часі.
Вказує, що суд першої інстанції безпідставно застосував Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який  прийнятий 15 березня 2022 року, а набрав чинності 24 березня 2022 року. Його норми не можуть регулювати правовідносини, до його прийняття та набрання чинності. Таким чином не можуть бути змінені умови праці в тому числі істотні умови до набрання чинності даним Законом, так як він не може мати зворотної дії в часі. А висновок суду про безпідставність посилання Позивача на приписи ст. 29 цього Закону та вимог ст. 103 КЗпП щодо редакції даного Закону станом на час виникнення спірних відносин є помилковими та не ґрунтуються на Законі.
 
Вказує, що Наказ № 80/л було підписано 25 березня 2022 року, він набрав чинності в момент його підписання, не може мати зворотної дії в часі, хоча як встановлено судом, та пояснив представник Відповідача цим наказом змінювались умови праці саме з 01 березня 2022 року. Як вбачається  з тексту даного наказу, він обґрунтований Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності 24 березня 2022 року, а тому сам наказ не може набрати чинності до моменту його підписання.
Також, зауважує, що з наказу № 2/лк від 01.04.2022 року вбачається, що він вступає в силу з моменту його підписання, тобто він не може скасовувати дію нормативних документів щодо встановлення додаткової заробітної плати до набрання ним чинності.
            Частина 2 ст.3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» набрала чинності, як і сам Закон - 24.03.2022 року, але не стосувалась положень ст. 103 КЗпП, де зазначено, що, про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Статтю 103 КЗпП до ч.2 ст. З Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» було включено в дану норму при її зміні. А чинності вже змінена норма набрала з 19.07.2022 року.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від  11 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та встановлено учасникам справи строк для подачі ними відзиву на апеляційну скаргу в п`ятиденний строк з моменту отримання даної ухвали.
 
Від сторони  відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції  без змін.
Вказує, що у зв`язую з відкликанням банківської ліцензії та початком процедури ліквідації банку уповноваженою особою ФГВФО, керуючись нормами закону, прийнято рішення про вивільнення працівників в порядку передбаченого п.1 ст.40 КЗпП України, про що повідомлено працівників банку шляхом надсилання наказу №47/л від 15 березня 2022 року та відповідних попереджень про подальше звільнення за допомогою корпоративної електронної пошти банку. Тому на думку сторони відповідача роботодавцем дотримано процедуру звільнення відповідача.
Також вказує, що 29.03.2022 на адресу всіх працівників банку було направлено Наказ №80/л від 25.03.2022 «Про скасування виплат додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат», яким було скасовано виплату додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, всі попередні накази про встановлення додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат втратили чинність.
Даним Наказом № 80/л змінювались умови оплати праці, а саме з 01.03.2022 скасована додаткова заробітна плата в розмірі 20% від посадового окладу для всіх без виключення працівників Банку та передбачено, що в разі отримання письмової відмови працівника від продовження роботи в нових умовах праці вживаються заходи стосовно припинення трудового договору на підставі п.6 ст.36 КЗпП України.
При цьому, не вимагається необхідність попередження про зміну умов праці, зокрема в частині скасування додаткової заробітної плати за 2 місяці, з огляду на діючі на той час норми Закону №2136-ІХ, якими таке попередження на час дії військового стану не вимагається.
Позивач правом на припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП, як передбачено Наказом № 80/л та КЗпП України не скористалася, тобто погодилася на продовження трудових відносин з відповідачем на нових умовах.
Положення про оплату праці в AT «Сбербанк» скасовано наказом №2/лк від 01.04.2022 року.
Вважає необґрунтованими посилання апеляційної скарги про незворотну дію у часі закону, оскільки рішення про скасування винагороди прийнято відповідачем та відповідні зміни до штатного розпису внесені відповідачем до настання відповідної події, а саме до нарахування та дати виплати винагороди, а тому відповідач повідомив про відповідні зміни до настання відповідних змін.
Відповідно до Наказу № 50/л від 15.03.2022, позивача було направлено в простій з 16.03.2022 по 16.05.2022, даний наказ також було направлено всім працівникам, які були направлені в простій, засобами корпоративної електронної пошти. Запізнення в направлення дійсно було, а саме, 22.03.2022 року, так як працівник Управління персоналу знаходився на тимчасово окупованій території Київської області.
07.04.2022 було видано Наказ №14/лк, яким встановлювались зміни в штатному розписі та посадових окладах, відповідно до якого для позивача з 11.04.2022 було встановлено посадовий оклад в розмірі 45 000,00 грн.
З боку позивача надійшли заперечення стосовно продовження роботи на визначених Наказом № 14/лк умовах та заява про відмову від продовження роботи та звільнення за п.6 ст.36 КЗпП України.
При цьому, дату звільнення 11.04.2022 року, тобто до закінчення двомісячного строку від попередження, обрано позивачем самостійно, а тому, звільнення відбулось з дотриманням вимог закону.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просив залишити рішення районного суду без змін, так як воно ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Позивач та її представник до апеляційного суду не з`явились. Позивач про судове засідання була повідомлена 12 травня 2023 року, що підтверджується зворотним повідомленням, а представник позивача повідомлений на електронну пошту, зазначену в апеляційній скарзі.
Представник відповідача ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що  Підставою для припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.
Дата звільнення ОСОБА_6 - 11.04.2022 року зазначена вірно, оскільки  сама позивач просила звільнити її з цієї дати, а обставин тиску на неї чи примусу з боку відповідача в написанні заяви від 10.04.2022 року у судовому засіданні встановлено не було.
За таких обставин, наказ про звільнення позивача 11.04.2022 року є законним, підстав для його зміни та внесення відповідного запису до трудової книжки, а також стягнення недоотриманої заробітної плати за період з 12.04.2022 по 10.06.2022 року, суд не встановив.
Додаткову заробітну плату з 01.03.2022 року було скасовано саме на підставі Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки у період дії воєнного стану норми щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов, у тому числі оплати праці, не застосовуються.
Тому суд першої інстанції вважав безпідставним  посилання позивача на приписи ст. 29 Закону України «Про оплату праці» та ст. 103 КЗпП України, оскільки їх норми, як і норми ч. 3 ст. 32 КЗпП України згідно Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин не застосовуються.
Суд не встановив підстав для стягнення з відповідача на користь позивача додатково заробітної плати за березень 2022 року, оскільки відповідні нарахування проведено в повному обсязі у відповідності з наказами та вимогами закону.
 
 Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду відповідають встановленим обставинам та вимогам Закону.
 
Як вбачається з матеріалів справи та перевірено апеляційним судом, 4 вересня 2018 року на підставі наказу АТ «Сбербанк» № 672-пр від 3 вересня 2018 року ОСОБА_6 переведена на посаду начальника відділу внутрішнього аудиту АТ «Сбербанк», про що міститься відповідний запис у трудовій книжці (а.с. 15).
У грудні 2021 року АТ «Сбербанк» змінило своє найменування на АТ «Міжнародний резервний банк».
25 лютого 2022 року Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 91-рш/БТ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк» (а.с. 29).
Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі свого рішення №131 від 25 лютого 2022 року розпочато процедуру ліквідації банку строком на три роки, - з 25 лютого 2022 року по 24 лютого 2025 року включно. Цим же рішенням призначено уповноважену особу на ліквідацію банку Луньо І.В. Крім того, враховуючи оголошення військового стану в Україні, процедуру ліквідації вирішено здійснювати дистанційно без виїзду за місцем розташування банку (а.с. 30).
За змістом ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладі фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, наглядової ради і правління) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту); банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.
Згідно Наказу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. №17 «Про організацію подальшої діяльності» від 28.02.2022, дозволено працівникам, не задіяним безпосередньо в охороні та/або збереженні активів (майна) банку, виконувати роботу дистанційно з 01.03.2022 року. Крім того встановлено, що з 01.03.2022 року до окремого розпорядження уповноваженої особи на ліквідацію банку, діяльність банку здійснюється без використання печаток і штампів; вихідна кореспонденція від імені банку за підписом уповноваженої особи Фонду може надсилатись адресатам в електронному вигляді на офіційні адреси електронної пошти без подальшого здійснення такого пересилання засобами ДП «Укрпошта». Вказаний документ наказано довести до відома шляхом надсилання його сканкопії на електронну (корпоративну банківську) адресу таких працівників (а.с.98 ).
11.03.2022 до зазначеного Наказу №17 були внесені зміни (наказ №39/л), якими також зобов`язано керівників структурних підрозділів у визначені строки подавати перелік працівників, що здійснюють роботу на умовах відділеного доступу. Вказаний документ наказано довести до відома шляхом надсилання його сканкопії на електронну (корпоративну банківську) адресу таких працівників (а.с.99).
Наказом № 9/лк від 05.04.2022 «Про дисципліну та взаємодію працівників АТ «Міжнародний резервний банк» під час простою, віддаленої роботи, призупинення трудових відносин в умовах ліквідації під час воєнного стану», зокрема, визначено, що всі працівники Банку, які не мають можливості користуватися корпоративною електронною поштою, мають в строк до 07.04.2022 повідомити безпосереднім керівникам електронну адресу для зв`язку або телефон, за яким можливо зв`язуватись з працівником та надсилати важливі повідомлення (а.с.100).
Наказом №47/л від 15.03.2022 року «Про скорочення штату (чисельності) працівників АТ «МР Банк», скорочено штат (чисельність) працівників АТ «Міжнародний резервний банк» відповідно Додатку 1 до даного наказу (а.с. 37).
За вказаним додатком, посада начальника відділу внутрішнього аудиту, яку займала ОСОБА_6 , підлягала скороченню (а.с. 40).
28 березня 2022 року на електронну адресу ОСОБА_6 , направлено попередження про наступне звільнення з посади у зв`язку з ліквідацією з урахування двомісячного строку з моменту вручення попередження, в якому повідомлено, що у зв`язку з ліквідацією АТ «Міжнародний резервний банк» відсутня можливість переведення на іншу посаду (роботу) (а.с. 42).
07 квітня 2022 року видано наказ № 14/лк «Про зміну в штатному розписі та зміну посадових окладів», на підставі якого, згідно додатків 1 та 2, з 11 квітня 2022 року посадовий оклад ОСОБА_6 встановлено у сумі 45 000,00 грн. Визначено, що у разі отримання письмової відмови від продовження роботи в нових умовах, здійснюються заходи щодо припинення трудових відносин та звільнення за п. 6 ст. 36 КЗпП України (а.с. 46).
10 квітня 2022 року ОСОБА_6 звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк» Луньо І.В. з заявою, у якій вказала, що ознайомилася з наказом від 07 квітня 2022 року № 14/лк та відмовляється від продовження роботи на нових умовах оплати праці та просить припинити 11 квітня 2022 року її трудові відносити в АТ «Міжнародний резервний банк» на підставі п.6 ст.36 КЗпП України (а.с. 49).
Наказом № 24/лк від 11 квітня 2022 року ОСОБА_6   було звільнено з займаної посади начальника відділу внутрішнього аудиту з 11 квітня 2022 року на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці (а.с. 50).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Як передбачено ч. 2 ст. 40 КЗпП України, з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до ч.1 ст.49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
Згідно з ч.3 ст.32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.
Отже, враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що наказ про звільнення позивача 11.04.2022 року є законним, підстав для його зміни та внесення відповідного запису до трудової книжки, а також стягнення недоотриманої заробітної плати за період з 12.04.2022 по 10.06.2022 року судом не встановлено.
Апеляційна скарга не містить посилань чи відсилань, що давали би підстави для висновку про те, що зазначення самим позивачем дати звільнення 11 квітня 2022 року у заяві від 10 квітня 2022 року відбувалась поза волею ОСОБА_6 .
Тому колегія суддів вважає, що звільнення ОСОБА_6 11 квітня 2022 року відбулось саме за її згодою, та у зв`язку з її проханням (зазначивши дату звільнення позивач повідомила роботодавця, що не бажає чекати 2 місяці), а тому відсутні підстави вважати, що звільнення позивача мало відбутись через два місяці після одержання нею повідомлення про зміну умов праці.
 
Щодо вимог позивача про стягнення заробітної плати, пов`язаних із включенням до періоду простою трьох робочих днів з 16 березня 2022 року по 21 березня 2022 року, а також обчисленням заробітної плати за березень 2022 року без врахуванням додаткової заробітної плати, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.  Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.  Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до  ст. 110 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:  а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;  б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати;  в) сума заробітної плати, що належить до виплати.
Наказом №80/л від 25 березня 2022 року, скасовано в АТ «Міжнародний резервний банк» виплату додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, в тому числі доплат, надбавок, винагород та інше та передбачено, що в разі отримання письмової відмови працівника від продовження роботи в нових умовах праці вживаються заходи стосовно припинення трудового договору на підставі п.6 ст.36 КЗпП України (а.с. 44).
Наказом №80/л від 25 березня 2022 року змінювались умови оплати праці саме з 01 березня 2022 року в частині скасування додаткової заробітної плати в розмірі 20% від посадового окладу.
Наказом №2/лк від 01 квітня 2022 року, скасовано в АТ «Міжнародний резервний банк» дію всіх нормативних документів банку (накази, розпорядження, регламенти, політики та положення, рішення Правління та інших виборних органів, договори, угоди та інше) або їх окремих пунктів, які встановлюють додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та/або компенсаційні виплати. Наказано ознайомити правників з даним наказом доступними та можливими засобами сповіщення. Наказ вступає в дію з моменту його підписання (а.с. 102).
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан продовжувався.
Воєнний стан на території України діє і на час розгляду справи апеляційним судом.
Зі змісту ст.64 Конституції України вбачається, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. 
Згідно п. 2 прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24 березня 2023 року, на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.
Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, у період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 Кодексу законів про працю України та інших законів України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються.
Як встановлено судом, додаткову заробітну плату з 01 березня 2022 року скасовано саме на підставі Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки у період дії воєнного стану норми щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов, у тому числі оплати праці, не застосовуються.
Як вбачається з протоколу №115 засідання Наглядової ради АТ «Сбербанк» від 29 листопада 2021 року та Додатку №1 до вказаного протоколу з 1 листопада 2021 року ОСОБА_6 встановлено щомісячну заробітну плата розмірі 150 000,00 грн., з яких основна заробітна плата у вигляді посадового окладу складала 80%, а додаткова заробітна плата (винагорода) - 20% (а.с. 16).
Згідно п.п.3.2.2.1. розділу 3 Положення про опалуту праці працівників АТ «СБЕРБАНК» затвердженого рішенням правління АТ «СБЕРБАНК», протокол засідання правління  від 27 січня 2021 року №6, додаткова заробітна плата є складовою заробітної плати та встановлюється у формі винагороди додатково до основної заробітної плати, яка пов`язана  з його посадовою інструкцією. Винагорода нараховується та виплачується за фактично відпрацьований працівником час в залежності від кількості відпрацьованих годин відповідно до норми часу на місяць (а.с. 17-23). 
Відповідно до п.п.3.4.3.1. розділу 3 Положення про опалу ту праці працівників АТ «СБЕРБАНК»,  виплата винагороди встановлюється з метою заохочення до сумлінного виконання працівниками банку своїх виробничих завдань та функцій згідно з їх посадовими інструкціями та з метою посилення запобігання здійснення ними порушень трудової та виконавчої дисциплін.
До того ж, за положеннями ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці», додаткова заробітна плата входить до структури заробітної плати. Це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Як встановлено судом, матеріали справи не містять та позивачем не доведено, що у березні 2022 року ОСОБА_6 виконувала роботу понад установлені норми, мала трудові успіхи і особливі умові праці, за яку б їй мала б виплачуватись додаткова заробітна плата. Так, у вказаний час, позивач працювала дистанційно, що пов`язано з введенням воєнного стану.
Наказом № 50/л від 15 березня 2022 року введений простій з 16 березня 2022 року по 16 травня 2022 року, який викликаний відсутністю організаційних та технічних умов праці, пов`язаного з ліквідацією АТ «Міжнародний резервний банк» для працівників підрозділів та окремих посад, у тому числі для відділу внутрішнього аудиту. Наказано проводити оплату праці працівникам у розмірі 2/3 встановленого посадового окладу (а.с. 43).
Вказаний наказ був надісланий ОСОБА_6 22 березня 2022 року о 09:52 год. (а.с. 43).
Наказом №105/лк від 02.05.2022 року продовжено простій, передбачений наказом № 50/л від 15 березня 2022 року з 17.05.2022 року до окремого наказу для працівників підрозділів та окремих посад, у тому числі для відділу внутрішнього аудиту.
Згідно ч. 1 ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
Таким чином, з 15 березня 2022 року для відділу внутрішнього аудиту, начальником якого була ОСОБА_6 , введено простій, який викликаний відсутність організаційних та технічних умов праці, пов`язаного з ліквідацією АТ «Міжнародний резервний банк». 
При цьому, даний наказ дійсно було надіслано позивачу лише 22 березня 2022 року. Однак враховуючи положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» колегія суддів не вбачає порушення трудових прав ОСОБА_6 , оскільки вона не надала доказів того, що роботодавець зловживав своїм правом та безпідставно запровадив простій.
Суд погоджується з тим, що виплачувати додаткову заробітну плату в період простою у відповідача не було правових підстав. Простій вводився через ліквідацію банку, відсутність можливості організаційно забезпечити роботою всіх працівників банку, скорочення фінансування та воєнний стан.
Посилання апеляційної скарги на те, що наказ №80/л прийнятий лише 25 березня 2022 року, а доведений до відома працівників банку тільки 29 березня 2022 року, що унеможливлює його виконання з 01 березня 2022 року колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.
Згідно ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.
Відповідно до п.2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Згідно п.3 Прикінцевих положень Закону України  «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» цей Закон діє протягом воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану, крім частини третьої статті 13 цього Закону, яка втрачає чинність з моменту завершення виплати державою, що здійснює військову агресію проти України, відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам.
Отже, судом встановлено, що на момент скасування додаткової заробітної плати, Закон вже діяв. Винагорода нараховується один раз на місяць, та враховуючи положення Закону України  «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» колегія суддів вважає, що роботодавець правомірно скасував додаткову заробітну плату у розмірі 20 % від посадового окладу за березень 2022 року.
Крім того, з урахуванням положень про те, що додаткова заробітна плата нараховується  понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, а судом не встановлено, що в березні 2022 року такі умови мали місце. З огляду на простій, воєнний стан, дистанційну роботу, суд вважає, що стягнення на користь позивача додаткової заробітної плати не буде відповідати ні вимогам закону ні загальним засадам добросовісності та справедливості.
Доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.
При вирішенні вказаної справи районним судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.
Судовий збір, не сплачений позивачем за подачу апеляційної скарги, компенсується за рахунок держави, витрати понесені позивачем на правову допомогу їй не компенсуються. оскільки в задоволенні скарги відмовлено. Інші учасники процесу не подавали заяву про відшкодування понесених ними судових витрат.
Керуючись ст .ст.  367, 368, 374, 375,  381-384 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 січня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови  складено 05 червня 2023 року.
 
Головуючий                                                                                    О.В. Желепа
Судді                                                                                                 О.Ф. Мазурик
                                                                                                           Л.Д. Поливач