ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року                                                                      Справа №902/1129/22 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді     Гудак А.В.
судді                             Олексюк Г.Є.
судді                             Мельник О.В.
секретар судового засідання Єфімчук А.І.
за участю представників:
позивача: Верхацький І.В. адвокат                                                      
відповідача: Ткачук Б.О. адвокат
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні                                                 Північно-західного          апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Вінницької області від 23.02.23р. у справі №902/1129/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 128782,53 грн. та штрафу в розмірі 122 367,13 грн. (суддя Тварковський А.А.,     м.Житомир, повний текст складено     06.03.2023)
за позовом:     Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, 04116)
до:     Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостачсервіс" (пров. Данила Нечая, буд.1, с.Зарванці, Вінницький район, Вінницька область, 23223)
про     стягнення 1 920 215,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостачсервіс" про стягнення  1 920 215,16 грн. в тому числі:             1 338 996,56 грн основного боргу, 257 565,06 грн. пені, 16 229,23 грн. три проценти річних,            62 690,05 грн. інфляційних втрат та штрафу у сумі 244 734,26 грн.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 23.02.23р. у справі №902/1129/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" задоволено частково. Закрито провадження у справі № 902/1129/22 в частині стягнення з відповідача 520 588,51 грн основного боргу у зв`язку з відсутністю предмету спору. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостачсервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"                               818 408,05 грн. - основного боргу; 128 782,53 грн. - пені; 16 229,23 грн. - 3% річних;                             62 690,05 грн. - інфляційних втрат; 122 367,13 грн. - штрафу та 28 803,23 грн. - витрат на сплату судового збору. В решті позову щодо стягнення з відповідача 128 782,53 грн. - пені та                     122 367,13 грн. - штрафу  відмовлено.
Не погодившись частково з ухваленим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулось до суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду Вінницької області від                23 лютого 2023 року у справі № 902/1129/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 128 782,53 грн. та штрафу в розмірі 122 367,13 грн. скасувати. Прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» щодо стягнення пені в розмірі 128 782,53 грн. та штрафу в розмірі 122 367,13 грн. у стягненні яких було відмовлено, задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема, ст. 551 Цивільного кодексу України, та процесуального, зокрема, ст. ст. 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в частині відмовлених позовних вимог.
Позивач зазначає, що  відповідач у відзиві на позов не просив суд скористатись правом, наданим ст. 233 ГК України та зменшувати суму штрафних санкцій. Більш того, відповідач повністю заперечував позовні вимоги в тому числі і суму основного боргу за спожитий природний газ. Суд першої інстанції із власної ініціативи зменшив пеню та штраф на 50%.
Враховуючи умови Рамкового договору, норми законодавства, якими врегульовано зобов`язальні правовідносини з поставки природного газу, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми пені та штрафу в заявленому розмірі обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.
Позивач зазначає, що зменшуючи розмір пені та штрафу на 50% суд таким чином хоче ототожнити зменшення розміру пені з звільненням боржника від відповідальності за порушення зобов`язання (стаття 218 Господарського кодексу України), тоді як зі змісту статті                              233 Господарського кодексу України, яка регулює зменшення розміру штрафних санкцій, чітко вбачається, що зменшення судом розміру стягуваної пені та штрафу є проявом обмеження відповідальності боржника, але аж ніяк не звільненням його від відповідальності.
Зменшення розміру пені та штрафу на 50% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.04.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Вінницької області від 23.02.23 р. у справі №902/1129/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 128782,53 грн. та штрафу в розмірі 122 367,13 грн. та розгляд апеляційної скарги призначено на 03 травня 2023 року. 
18 квітня 2023 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостачсервіс" надійшов відзив в якому просив апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 23.02.2023 у справі №902/1129/22 без змін.
Вважає, що суд першої інстанції прийняв законне, обґрунтоване рішення, дійшов правомірного висновку в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 128182,53 грн та штрафу в розмірі 122 367,13 грн, оскільки скористався правом, наданим ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, та зменшив розмір пені та штрафу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, на 50%, що є співрозмірним в контексті інтересів обох сторін. Суд першої інстанції врахував, що відповідно до ч. З ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшовши висновків про зменшення пені та штрафу на 50 % оцінив в сукупності всі обставини справи та надані докази, врахував часткову сплату відповідачем заборгованості за природний газ, звернув увагу на вказані відповідачем обставини несвоєчасного відшкодування різниці в тарифах щодо надання послуг; враховував показники фінансового стану підприємства (баланси) щодо збитковості підприємства. Також суд першої інстанції звернув увагу на відсутність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, у той час як негативні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання грошового зобов`язання, компенсуються, окрім штрафних санкцій, також і за рахунок застосування до боржника відповідальності в порядку частини 2 статті 625 ЦК України, і дійшов обґрунтованих висновків про можливість зменшення розміру пені та штрафу на 50 %.
В судовому засіданні 03.05.2023 року представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення. Просив суд рішення Господарського суду Вінницької області від 23 лютого 2023 року у справі № 902/1129/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 128 782,53 грн. та штрафу в розмірі                      122 367,13 грн. скасувати та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні 03.05.2023 року заперечив доводи апеляційної скарги та надав відповідні пояснення. Просив суд  апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 23.02.2023 у справі №902/1129/22 без змін.
Відповідно до статті 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостачсервіс" в судовому засіданні 03.05.2023, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 23.02.23р. у справі №902/1129/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 128782,53 грн. та штрафу в розмірі 122 367,13 грн. залишити без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газпостачсервіс" (Покупець) укладено  Рамкового договору купівлі-продажу природного газу №2рд_БГр-ГПС (далі по тексту - Рамковий договір)                        (а.с. 34-43 т.1).
Відповідно до п. 1.1. Рамкового договору цей договір (включаючи усі зміни та доповнення) регулює відносини Сторін щодо купівлі-продажу, передачі та прийому природного газу за угодою, що надалі іменується - "Індивідуальний Договір". Форма Індивідуального Договору наведена у Додатку 1, що є невід`ємною частиною Договору.
Згідно із п. 1.3. Рамкового договору умовами Індивідуального Договору визначається Договірна ціна, Договірна вартість, Договірний обсяг, Періоди поставки, порядок оплати, Пункт поставки та інші умови, визначені згідно з цим Договором. У разі якщо інше не передбачено умовами Індивідуального Договору, застосовуються положення цього Рамкового Договору.
За умовами п. 1.4. Рамкового договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю природний газ в обсягах та у строки, що погоджені Сторонами у відповідному Індивідуальному Договорі, а Покупець зобов`язується прийняти і своєчасно сплатити вартість такого обсягу газу у розмірі, строки та у порядку, що визначені відповідним Індивідуальним Договором та цим Рамковим Договором.
Продавець передає Покупцеві природний газ у порядку та на умовах, визначених у Індивідуальному Договорі. Перехід права власності на природний газ відбувається на умовах, передбачених цим Договором, якщо інше не передбачено Індивідуальним Договором                            (п. 3.1. Рамкового договору).
Відповідно до п. 4.4. Рамкового договору Покупець має здійснити оплату за природний газ на умовах, передбачених Індивідуальним договором.
Пунктом 6.3. Рамкового договору сторони погодили, що за порушення Покупцем строків проведення розрахунків за природний газ, визначених Договором та/або Індивідуальним Договором, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а у випадку порушення Покупцем строків оплати за природний газ більше ніж на 5 (п`ять) робочих днів, Покупець зобов`язаний сплатити на користь Продавця додатково штраф, розмір якого становить 10% від суми простроченого платежу.
30 вересня 2021 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Рамкового договору, якою викладено п. 3.5.1. та Додаток 1 до Рамкового договору в новій редакції (а.с. 55 т.1).
Додатковою угодою №2 від 08.10.2021 сторони знову внесли зміни до Додатку 1 до Рамкового договору (а.с. 60 т.1).
За змістом укладеної між сторонами Додаткової угоди №3 до Рамкового договору від 12.04.2022 викладено п. 4.1. Рамкового договору у новій редакції, визначивши, що загальна вартість цього Договору не може перевищувати 19 514 600 грн, включаючи ПДВ (а.с.70 т.1).
30 вересня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено Індивідуальний договір №БГр-21/22-ГПС до Рамкового договору купівлі-продажу природного газу № 2рд_БГр-ГПС від 30.09.2021 (Індивідуальний договір №БГр-21/22-ГПС), відповідно до п. 1 якого визначено загальний період поставки з 01.10.2021 до 30.04.2022 (включно) (а.с.24-26 т.1).
Плановий Договірний обсяг природного газу за Загальний період поставки складає                       2 580,000 тис. куб.м. (п. 3 Індивідуального договору № БГр-21/22-ГПС).
Згідно із п. 7 Індивідуального договору № БГр-21/22-ГПС протягом 3-х (трьох) робочих днів після отримання Продавцем Заявки, Сторони укладають відповідну Додаткову угоду до Індивідуального Договору, в якій визначають Договірний обсяг природного газу на Період поставки, відповідно до поданої Заявки та його Договірну вартість.
За змістом п. 8 Індивідуального договору № БГр-21/22-ГПС сторони погодили, що договірна вартість газу за Період поставки розраховується як добуток Договірного обсягу відповідно до укладеної Сторонами Додаткової угоди та наданої Покупцем Заявки та Договірної ціни, визначеної в пункті 10 Індивідуального договору № БГр-21/22-ГПС.
Договірна вартість газу, який буде придбаний Покупцем на умовах цього Індивідуального Договору, за Загальний період поставки буде становити 7420,00 грн з ПДВ за 100 куб.м.                      (п. 10 Індивідуального договору № БГр-21/22-ГПС). 
Відповідно до п. 12 Індивідуального договору №БГр-21/22-ГПС оплата Договірної вартості за відповідний Період поставки здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами на банківський рахунок Продавця протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів починаючи з дня, наступного за днем закінчення відповідного періоду поставки.
З вересня 2021 року по квітень 2022 року сторони уклали ряд додаткових угод до Індивідуального договору №БГр-21/22-ГПС (а.с. 71-91 т.1), визначивши, зокрема помісячний обсяг поставки та відповідну договірну вартість природного газу. 
На виконання умов договору, позивачем в період з жовтня 2021 року по квітень 2022 року поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 19 459 680,13 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи комерційними актами приймання-передачі природного газу                 (а.с. 92-97 т.1).
Однак оплату за поставлений газ  у вказаний період відповідач здійснював з порушенням договірних умов в частині повної та своєчасної оплати. Як підтверджується інформацією АТ "Ощадбанк" щодо руху коштів з рахунку відповідача на рахунок позивача та довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" щодо помісячного руху коштів по рахунку позивача станом на дату звернення із позовом до суду основний борг відповідача перед позивачем склав 1 338 996,56 грн. (а.с.99-116 т.1).
Таким чином, несвоєчасне проведення відповідачем розрахунків за отриманий природний газ стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" до Господарського суду Вінницької області позовом про стягнення з відповідача 1 338 996,56 грн - основного боргу; 257 565,06 грн - пені;                                      16 229,23 грн - 3% річних; 62 690,05 грн - інфляційних втрат та 244 734,26 грн - штрафу. 
Водночас, як підтверджується банківською випискою АТ "Ощадбанк" по рахунку відповідача (а.с. 208-222 т.1), внаслідок здійсненого договірного списання, за період судового провадження у справі відповідачем погашено 520 588,51 грн. основного боргу та відповідно до бухгалтерської довідки відповідача вих. №47 від 20.02.2023 заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостачсервіс" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" згідно укладеного Рамкового договору купівлі-продажу газу № 2рд_БГр-ГПС від 30.09.2021, погодженому у Індивідуальному договорі №БГр-21/22-ГПС та Додатковою угодою №04-БГр-21/22 ГПС від 21.03.2022 станом на 20.02.2023 складає 825 465,36 грн. (а.с. 207 т.1).
З письмових пояснень позивача від 22.02.2023 вбачається, що основна заборгованість відповідача за придбаний газ зменшилась та складає 818 408,05 грн.(а.с. 223 т.1).
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 23.02.23р. у справі №902/1129/22 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" задоволено частково. Закрито провадження у справі № 902/1129/22 в частині стягнення з відповідача 520 588,51 грн основного боргу у зв`язку з відсутністю предмету спору. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газпостачсервіс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" 818 408,05 грн - основного боргу; 128 782,53 грн - пені; 16 229,23 грн - 3% річних; 62 690,05 грн - інфляційних втрат; 122 367,13 грн - штрафу та 28 803,23 грн - витрат на сплату судового збору. В решті позову щодо стягнення з відповідача 128 782,53 грн - пені та 122 367,13 грн - штрафу  відмовлено.
Як вбачається з апеляційної скарги, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" оскаржує рішення Господарського суду Вінницької області від 23.02.23р. у справі №902/1129/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 128782,53 грн. та штрафу в розмірі 122 367,13 грн. та просить рішення Господарського суду Вінницької області від  23 лютого 2023 року у справі №902/1129/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі         128 782,53 грн. та штрафу в розмірі 122 367,13 грн. скасувати, прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги, задовольнити.
Отже, рішення Господарського суду Вінницької області від 23.02.23р. у справі №902/1129/22 з урахуванням вимог ст.269 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції переглядається лише в оскаржуваній частині.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 128 782,53 грн. та штрафу в розмірі 122 367,13 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Пунктом 12 Індивідуального договору №БГр-21/22-ГПС сторони погодили, що оплата Договірної вартості за відповідний Період поставки здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами на банківський рахунок Продавця протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів починаючи з дня, наступного за днем закінчення відповідного періоду поставки.
Факт поставки відповідачу в період з жовтня 2021 року по квітень 2022 року природного газу на загальну суму 19 459 680,13 грн підтверджується наявними в матеріалах справи комерційними актами приймання-передачі природного газу, які обопільно підписано та скріплено печатками сторін (а.с. 92-97 т.1).
Як підтверджується матеріалами справи, на момент звернення  Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" основний борг відповідача перед позивачем склав 1 338 996,56 грн.
Однак в процесі розгляду справи відповідачем погашено основний борг в сумі                                 520 588,51 грн., що підтверджується банківською випискою АТ "Ощадбанк" по рахунку відповідача (а.с. 208 - 222 т.1).
Отже, в частині стягнення основного боргу в сумі 520 588,51 грн. судом першої інстанції провадження у даній справі закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.
Разом з тим, несплаченим залишився основний борг в сумі 818 408,05 грн., що підтверджується, зокрема, письмовими поясненнями позивача від 22.02.2023, також такий розмір заборгованості не заперечувався представником відповідача, відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позову в цій частині та про його задоволення у вказаній сумі.
В силу положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Штрафними санкціями, відповідно до частини першої статті 230 ГК України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 6.3. Рамкового договору сторони погодили, що за порушення покупцем строків проведення розрахунків за природний газ, визначених Договором та/або Індивідуальним Договором, крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а у випадку порушення покупцем строків оплати за природний газ більше ніж на 5 (п`ять) робочих днів, покупець зобов`язаний сплатити на користь продавця додатково штраф, розмір якого становить 10% від суми простроченого платежу.
Враховуючи вищевикладене позивачем було здійснено нарахування пені у розмірі                   257 565,06 грн. та штрафу в розмірі 244 734,26 грн. Суд апеляційної інстанції, перевіривши розрахунок пені та штрафу, вважає його вірними, а вимоги про стягнення - правомірними.
Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, встановивши правомірне нарахування позивачем пені та штрафу у вказаному розмірі, суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення розміру пені та штрафу на 50 %.
Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Однією із функцій неустойки є компенсаторна функція (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №303/2408/16-ц).
Відповідно до статті 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.
Реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами статті 86 ГПК України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.
Застосоване у статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суд користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним із завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
У постанові Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц міститься висновок, що тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
У постанові від 04.02.2020 у справі №918/116/19 Верховний Суд, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, відзначив, зокрема таке: "Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені".
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 викладено правову позицію, відповідно до якої за частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 Цивільного кодексу України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер.
Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
Водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Крім того, колегія суддів враховує, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21).
Так, зокрема, неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Захист від цих зловживань має базуватись на положеннях законодавства, зокрема ч. 3               ст. 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Таким чином, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Тобто з системного аналізу вищевказаних норм слідує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 27.01.2020 у справі №916/469/19.
З матеріалів справи вбачається, що 22.10.2021 відповідач уклав договір про договірне списання №400061403/01 з АТ «Ощадбанк» (далі-Банк) відповідно до якого, банк та ТОВ «Газпостачсервіс» (далі-Клієнт) домовились, що з 01.12.2021 до повного виконання грошових зобов`язань відповідача, які виникли на підставі укладеної між відповідачем та ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (Сторона 3) Додаткової угоди № 10-БГр-ГПС від 30.09.2021 до Індивідуального Договору № БГр-21/22-ГПС від 30.09.2021 до Рамкового Договору № 2рд_БГр-ГПС від 30.09.2021 та з урахуванням всіх додаткових договорів, угод, змін та доповнень, що будуть укладені до неї реалізовувати свої права та обов`язки за договором РКО з урахуванням наступних умов (а.с.142-145 т.1).
Пунктом 2.1 передбачено, що Клієнт доручає Банку та надає йому право здійснювати договірне списання коштів з рахунку ТОВ «Газпостачсервіс» на поточний рахунок позивача для проведення розрахунків відповідача та ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» за договором купівлі- продажу № 2рд_БГр-ГПС від 30.09.2021.
ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (Сторона 3) є отримувачем коштів при здійснення договірного списання коштів (п. 2.1.1 Договору про договірне списання №400061403/01).
Згідно з пунктом 2.1.2 Договору про договірне списання № 400061403/01 договірне списання коштів з рахунку відповідача для розрахунків за Договором купівлі-продажу здійснюється у випадку отримання Банком від Сторони 3 письмового повідомлення, скріпленого підписом уповноваженого представника Сторони 3 та відбитком її печатки, в якому зазначається інформація про: настання строку виконання Клієнтом грошових зобов`язань за Договором купівлі-продажу, розмір таких грошових зобов`язань, реквізити рахунку Сторони 3 або іншого поточного рахунку Сторони 3, на який повинні бути зараховані кошти, що підлягають договірному списанню з Рахунку, реквізити Рахунку, з якого необхідно списати кошти із зазначенням суми коштів, що підлягають договірному списанню.
З дня отримання Банком Повідомлення, якщо воно надійшло в Банк з дотриманням пп. 2.1.2 цього Договору, Банк кожного банківського дня до 13 год. 00 хв. здійснює договірне списання коштів з Рахунку в сумі залишку грошових коштів, що склався на Рахунку Клієнта станом на момент здійснення договірного списання, щоб сукупна сума переказаних у зв`язку з отриманням Повідомлення коштів не перевищувала зазначеного у повідомленні розміру грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу. Зазначене договірне списання коштів здійснюється на підставі оформленого банком меморіального ордеру, у зв`язку з чим банк переказує кошти на рахунок або інший поточний рахунок Сторони 3, зазначений у повідомленні (п.2.1.4 договору).
Відповідно до п.2.1.5 договору, якшо Стороною 3 буде виявлено, що повне виконання Клієнтом грошових зобов`язань за Договором купівлі-продажу, щодо яких Банком відповідно до Повідомлення здійснюється договірне списання коштів, вже відбулось у зв`язку з надходженням інших коштів, ніж ті, що переказуються Стороні 3 у передбаченому цим Договором порядку, Сторона 3 направляє повідомлення шодо припинення договірного списання. Оформлення Стороною 3, порядок направлення та підтвердження одержання Банком передбаченого цим підпунктом Договору повідомлення здійснюються з дотриманням пп. 2.1.2, пп. 2.1,3 цього Договору.
Аналогічні договори про договірне списання коштів з такими самими умовами, предметом укладені сторонами 23.10.2021 за №400061403/02, 19.11.2021 за № 400061403/03, 20.12.2021 за № 400061403/04,21.01.2022 за № 400061403/05, 16.02.2022 за № 400061403/06 та 22.03.2022 за №400061403/07 (а.с.146-169 т.1).
Повідомленням від 07.09.2022 р. ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» повідомила Банк АТ «Ощадбанк» про припинення договірного списання коштів з рахунку Відповідача на рахунок Позивача у зв`язку з погашенням заборгованості на виконання умов Договору про договірне списання №400061403/06 (а.с. 170 т.1).
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що заявлена позивачем сума до стягнення не є остаточною, оскільки кошти які надходять на рахунок відповідача, на підставі вищевказаних договорів про договірне списання коштів списуються на рахунки TQB «Нафтогаз Трейдинг» в рахунок заборгованості завленої позивачем, а тому станом на день розгляду справи в суді першої інстанції сума заборгованості ставала меншою заявленої в позовній заяві.
Вказане підтверджується наступними документами: бухгалтерською довідкою ТОВ "Газпостачсервіс" №321 від 21.11.2022 року з якої вбачається, що станом на 18.11.2022 року заборгованість ТОВ "Газпостачсервіс" перед ТОВ "Газопостачальна компанія  "Нафтогаз Трейдінг" згідно укладеного Рамкового договору купівлі-продажу газу №2рд_БГр-ГПС від 30.09.2021 р. становить 1 061 124,01 грн. (а.с. 171 т.1); випискою філії Вінницького обласного управління АТ "Ощадбанк" по рахунку № НОМЕР_1 (980) за період з травня 2022 року по 19 лютого 2023 року відносно відправника коштів ТОВ "Газпостачсервіс" та отримувача коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдінг" згідно якої станом на 20.02.2023 заборгованість відповідача перед позивачем складає                 825 465,36 грн.(а.с.208-222 т.1).
Разом з цим, в письмових поясненнях від 22.02.2023 року позивач ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдінг" повідомило суд першої інстанції про те, що сума основної заборгованості відповідача за спожитий газ постійно змінюється та результаті цього станом на 20.02.2023 основна сума заборгованості відповідача за спожитий газ зменшилась та складає             818 408,05 грн. Зазначену інформацію позивач просив суд першої інстанції врахувати при розгляді справи даної справи (а.с. 223-224 т.1).  
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач не міг самостійно впливати на вчасні розрахунки по погашенню заборгованості за придбаний газ на умовах Рамкового договору купівлі-продажу газу №2рд_БГр-ГПС від 30.09.2021 р. погодженого у Індивідуальному договорі №БГр-21/22-ГПС та додатковою угодою №04-БГр-21/22 ГПС від 21.03.2022.
Крім того, відповідач в поясненнях щодо виникнення заборгованості перед позивачем послався на те, що Рамковий договір купівлі-продажу природного газу №2рд_БГр-ГПС від 30.09.2021 року, Індивідуальний договір №БГр-21/22-ГПС від 30.09.2021 року, Додаткова угода №10-БГр-ГПС від 30.09.2021 р., Додаткова угода №11-БГр-ГПС від 22.10.2021 р. (в редакції додаткової угоди №1 від 30.11.2021), Додаткова угода №12-БГр-ГПС від 18.11.2021 р. (в редакції додаткової угоди №2 від 31.12.2021), Додаткова угода №01-БГр-ГПС від 17.12.2021 р. (в редакції додаткової угоди №2 від 31.01.2022), Додаткова угода №02-БГр-ГПС від 19.01.2022 р. (в редакції додаткової угоди №1 від 28.02.2022), укладалися в мирний час і зобов`язання за вказаними угодами виконувались належним чином відповідно ч.1 ст. 193 ГК України, ст. ст. 526, 530 ЦК України до настання воєнного стану, оплата за поставлений природний газ проводилась вчасно згідно умов та термінів передбачених Індивідуальним договором №БГр-21/22-ГПС від 30.09.2021 року.
Поряд з цим відповідач зазначає, що на період дії воєнного стану, забороняється примусове стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», в якій зокрема зазначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. №64 "Про введення воєнного стану в Україні", до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово- комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.
Станом на 18.11.2022 згідно з бухгалтерською довідкою №320 від 21.11.2022 по рахунку 3611 за листопад 2022 року ТОВ «Газпостачсервіс» сума заборгованості населення перед відповідачем становить 3 066 440,06 грн. (а.с. 172 т.1).
Серед іншого, відповідач зазначає, що наказом Міністерства енергетики України №198 від 08.06.2022 року «Про постачання природного газу побутовим споживачам» на виконання рішення Кризового комітету, затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 26.02.2022 року №87, змінено постачальника природного газу побутовим споживачам з 01 травня 2022 року на ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», а тому надходження коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Газпостачсервіс» в Вінницькій філії АТ «Ощадбанк» за спожитий природний газ побутових споживачів (населення) практично припинено, що стало іще одним фактором унеможливлення вчасного погашення боргу перед ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг».
Крім того, колегія суддів відзначає, що звертаючись до суду з позовною заявою та апеляційною скаргою, позивачем не надано доказів понесення ним збитків у зв`язку з простроченням відповідачем строків оплати заборгованості за придбаний природний газ.
Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Слід зазначити, що законодавчо неврегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
Так, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Подібних висновків щодо розміру штрафних санкцій дійшла Велика Палата Верховного Суду 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц; у справі №902/417/18 від 18.03.2020 року.
Колегія суддів погоджується з тим, що судом першої інстанції зменшуючи пеню та штраф на 50 %  враховано: 
- ступінь виконання зобов`язання відповідачем та поведінка винної сторони: відповідач не ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань за Договором, основний борг систематично погашається шляхом договірного списання;
- позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення              3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником;
- пеня та штраф є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні їх розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наведене вище у своїй сукупності є винятковими обставинами, які є підставою для застосування положення ст. 551 ЦК України, ст. 233 ЦК України та зменшення пені з урахуванням, зазначених висновків Великої Палати Верховного Суду.
Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши наведені сторонами доводи, надані докази та обставини справи в їх сукупності, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України, цілком обґрунтовано виснував про можливість зменшення розміру пені та штрафу на 50 %, виходячи із загальних засад, встановлених у статтею 3 ЦК України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, а також дотримавшись принцип розумного балансу між інтересами сторін.
Виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.03.2021 р. у справі №902/538/18. 
Отже, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з огляду на необхідність забезпечення інтересів обох сторін, колегія суддів вважає наявними правові підстави обмежити розмір суми пені та штрафу п`ятдесятьма відсотками, що відповідатиме принципу пропорційності в господарському судочинстві, тобто на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 128 782,53 грн. та штраф в розмірі 122 367,13 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання про зменшення пені та штрафу дотримані усі критерії, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України, та обґрунтовано зменшено розмір заявлених до стягнення пені та штрафу на 50 %, у зв`язку із чим відхиляє доводи позивача щодо невірного застосування судом першої інстанції закріпленої у статті 233 ГК України норми щодо права суду на зменшення розміру штрафної санкції, оскільки суд першої інстанції в повній мірі з`ясував всі обставини, передбачені зазначеною нормою.
Доводи позивача, що фактично судом першої інстанції звільнено відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, судова колегія вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що зменшення розміру пені на 99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Разом з тим, у даній справі розмір заявленої до стягнення позивачем пені зменшено на 50 %, що не нівелюватиме значення пені та штрафу як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а покладення на ТОВ «Газпостачсервіс» відповідальності у вигляді пені у розмірі 128 782,53 грн. та штрафу в розмірі 122 367,13 грн., що складає 50 % від заявленого до стягнення розміру та має суттєве значення для відповідача, має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне (відповідно до строків, передбачених договором) отримання грошових коштів за придбаний відповідачем газ, та спрямоване на дотримання балансу інтересів сторін. 
Отже, судова колегія вважає, що підстави апеляційного оскарження викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи, що є підставою для відмови у її задоволенні.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№4241/03, § 54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно пункту 1 частини першої статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду Вінницької області від 23.02.23р. у справі №902/1129/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 128782,53 грн. та штрафу в розмірі 122 367,13 грн. відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на апелянта в порядку ст. 129 ГПК України.   
Керуючись статтями 129, 269,     270,     273, 275,     276,     281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд   
УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 23.02.23р. у справі №902/1129/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 128782,53 грн. та штрафу в розмірі                             122 367,13 грн. без змін.
2. Справу №902/1129/22 повернути  Господарському суду Вінницької області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "08" травня 2023 р.

Головуючий  суддя                                                                      Гудак А.В.

Суддя                                                                                              Олексюк Г.Є.  

Суддя                                                                                              Мельник О.В.