Ухвала 
 
27 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 383/1271/21
 
провадження № 61-2604ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,                 Луспеника Д. Д., 
 
розглянув клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення та касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 грудня                   2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 грудня                2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до голови Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області Поліщука Віктора Васильовича, органу місцевого самоврядування Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання незаконною та протиправною бездіяльності голови сільської ради, відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до голови Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області Поліщука В. В., органу місцевого самоврядування Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання незаконною та протиправною бездіяльності голови сільської ради, відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії, в якому просив суд:
1) визнати бездіяльність голови Кетрисанівської сільської ради щодо невнесення в порядок денний чергової 11 сесії Кетрисанівської сільської ради, яка відбулася 29 жовтня 2021 року, розгляд його клопотання                              від 01 жовтня 2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га у власність шляхом безоплатної передачі для ведення особистого селянського господарства;
2) стягнути з Кетрисанівської сільської ради на свою користь на відшкодування моральної шкоди 1 000 000 грн;
3) зобов`язати голову Кетрисанівської сільської ради Поліщука В. В. внести                в порядок денний чергової сесії Кетрисанівської сільської ради питання щодо розгляду його клопотання з направленням на його адресу рішення, прийнятого за результатами розгляду.
 
Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області                                   від 29 грудня 2021 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 26 грудня 2022 року, ОСОБА_1 відмовлено                             у відкритті провадження у справі.
Роз`яснено позивачу право на звернення з позовом до суду в порядку адміністративного судочинства.
 
У лютому 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 грудня 2022 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки відправлена до Верховного Суду 20 лютого 2023 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували того, що відповідач порушив право позивача на землю, набуття якого встановлено статтею 118 Земельного кодексу України, статтями 373, 374 Цивільного кодексу України та статтею 41 Конституції України, оскільки передумовою реалізації набуття такого права є отримання від Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою    з встановлення меж земельної ділянки чи відмови у його наданні, тому спір повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства. 
Вказує, що у нього виник не публічно-правовий спір з Кетрисанівською сільською радою Кропивницького району Кіровоградської області, яка                           є власником земельної ділянки, яку він просить передати йому у власність,                                  а приватноправовий спір, пов`язаний з нерозглядом або відмовою відповідача у розгляді заяви про надання чи відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з встановлення меж земельної ділянки та прийняття відповідного рішення. 
Вважає, що ухвала про відмову у відкритті провадження у справі обмежує його право на доступ до правосуддя, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                      від 09 березня 2023 року визнано наведені заявникомпідстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, а касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Запропоновано заявнику подати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та надати докази поважності причин його пропуску. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судустрок ОСОБА_1 направив матеріали на усунення недоліків, зазначених    в ухвалі Касаційного цивільного судуу складі Верховного Суду від 09 березня 2023 року.
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що оскаржувану постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 грудня 2022 року він отримав засобами поштового зв`язку 21 січня 2023 року, що підтверджується наданими доказами.
 
Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження ОСОБА_1 пропущено з поважних причин, його можливо поновити.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 грудня 2022 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову                  у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга                                        є необґрунтованою.
 
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
 
Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується                   за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
 
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
 
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
 
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
 
Статтею 19 ЦПК України визначено, що у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін                                   є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
 
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають                       у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
 
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
 
Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовив у відкритті провадження у справі, виходячи із того, що вказаний спір виник з приводу протиправності бездіяльності суб`єкта владних повноважень і є публічно-правовим, тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
 
Верховний Суд погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.
 
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
 
Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча       б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
 
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства,                в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
 
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх                             виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних із реалізацією публічної влади.
 
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона                                          у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
 
Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 805/4505/16-а, провадження № 11-574апп18).
 
Публічно-правовий спір має також особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
 
Отже, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.
 
Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
 
До таких правових висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла                             у постановах від 27 листопада 2018 року у справі № 820/3534/17 (провадження № 11-870апп18), від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19), від 07 липня 2020 року у справі                                              № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) та інших.
 
Суди попередніх інстанцій, врахувавши відповідні норми ЗК України, які регулюють процес набуття громадянами права власності на земельні ділянки із земель державної чи комунальної власності, вказали про те, що набуття особами права власності на земельну ділянку відбувається                                 поетапно - починаючи з отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проєкту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність.
 
Отже, правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб.
 
При прийнятті рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орган місцевого самоврядування виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах.
 
Спір, як щодо рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою, так і щодо оскарження дій суб`єкта владних повноважень про надання чи відмову в наданні такого дозволу, є публічно-правовим.
 
Подібні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 308/10112/16-а (провадження № 11-1304апп18) та від 18 грудня 2019 року у справі                                    № 160/4211/19 (провадження № 11-876апп19), які було правильно застосовано судами попередніх інстанцій.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі                                   і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі з тих підстав, що позов ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої                  статті 186 ЦПК України), оскільки спір пов`язаний із захистом прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин, що є компетенцією адміністративного судочинства.
 
При цьому судами правильно враховано й те, що права на земельну ділянку позивач на час звернення до суду з позовом не набув.
 
Бездіяльність голови Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, з якою не погоджується позивач, сама по собі не породжує виникнення в останнього права власності чи користування земельною ділянкою. Такі дії є лише одним із етапів набуття такого права                 в майбутньому. Тобто майнові права позивача у спірних правовідносинах не порушені. 
 
Спірна бездіяльність голови сільської ради випливає з виконання ним визначених законом владних повноважень, а спір з приводу протиправності бездіяльності суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим й підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а не цивільного.
 
Отже, суди попередніх інстанцій зробили правильні висновки про відмову                  у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої                  статті 186 ЦПК України з тих підстав, що позов ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то згідно із частиною п`ятою статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
 
Колегія суддів звертає увагу заявника касаційної скарги, що зроблені судами висновки узгоджуються із судовою практикою Верховного Суду у даній категорії справ (частина четверта статті 263 ЦПК України), яка є сталою та сформованою, а застосована судами судова практика є релевантною.
 
Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на неврахування судами відповідних правових висновків Верховного Суду при вирішенні даного спору є безпідставними, оскільки у наведених заявником справах інший предмет спору та встановлені судами відносини, отже, інше нормативно-правове регулювання.
 
Ухвала про відмову у відкритті провадження у справі у зв`язку з порушенням правил юрисдикції не обмежує право заявника на доступ до правосуддя, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України, оскільки не позбавляє заявника звернутися за захистом порушеного права до суду, до компетенції (юрисдикції) якого належить вирішення цього спору.
 
Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду              від 18 грудня 2019 року по справі № 640/1029/18 (провадження                                           № 14-443цс19).
 
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3                    частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
 
З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, вона                є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд                       у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження судового рішення.
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до голови Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області Поліщука Віктора Васильовича, органу місцевого самоврядування Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про визнання незаконною та протиправною бездіяльності голови сільської ради, відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Р. А. Лідовець

                                                                                                                      І. А. Воробйова

Д. Д. Луспеник