Справа № 461/10195/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д. 
Провадження № 22-ц/811/4407/21                         Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        05 травня 2023 року                                                         м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів:  Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря – Зеліско-Чемерис К.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 березня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в:
У грудні 2020 року акціонерне товариство (далі – АТ) «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором – договором кредиту та страхування №D44.00607.005132132 від 10.04.2019 року в розмірі 105186 грн. 42 коп., з яких станом на 26.10.2020 року: 66828 грн. 56 коп. – основний борг, 5731 грн. 10 коп. – прострочений борг, 8577 грн. 92 коп. – прострочені проценти, 514 грн. 13 коп. – строкові проценти, 2261 грн. 35 коп. – нарахована плата за обслуговування кредиту, 21029 грн. 13 коп. – прострочена плата за обслуговування кредиту, 244 грн. 23 коп. – пеня за несвоєчасне погашення платежів, нарахована по 29.02.2020 року включно. 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 10.04.2019 року між сторонами було укладено ще кредитний договір №D44.00607.005132132, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 85334 грн., зі сплатою 20% річних за користування кредитними коштами.
Позивач зазначає, що в повному обсязі виконав свої зобов`язання перед відповідачем за вказаним кредитним договором, проте, відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, останній платіж було зараховано 14.09.2020 року, внаслідок чого утворилась спірна заборгованість. 
У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідача направлено вимогу від 12.09.2020 року про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також пеню, нараховану на день повного погашення заборгованості, та інші платежі за кредитним договором. Повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги до відповідача будуть здійснені заходи щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 02 березня 2021 року позов АТ «Ідея Банк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 105186 грн. 42 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» судовий збір у розмірі 2102 грн.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просив рішення скасувати з підстав недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ «Ідея Банк».
В обгрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що у наданому позивачем розрахунку зазначається про нарахування 2261 грн. 35 коп. плати за обслуговування кредиту та 21029 грн. 13 коп. простроченої пати за обслуговування кредиту, водночас, у наданій банком копії кредитного договору відсутній пункт про нарахування будь-якої плати за обслуговування кредиту, до того ж, така умова договору є нікчемною.
Звертає увагу, що жодна із сум, які зазначені у розрахунку, не підтверджується відповідними доказами, тому наданий позивачем розрахунок не можна вважати належним та допустимим доказом.
Окрім того, наголошує, що із вказаного розрахунку неможливо встановити, за який період було нараховано заборгованість, на підставі чого та за якою відсотковою ставкою нараховано саме таку суму заборгованості.
Також зазначає, що банк не довів факту отримання ним (відповідачем) письмової вимоги про усунення порушень умов кредитного договору.
09.03.2022 року від АТ «Ідея Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому банк заперечує доводи та вимоги апелянта. 
Ухвалою від 01 квітня 2022 року справу призначено до розгляду в апеляційному суді без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, однак, в подальшому, ухвалою суду від 05 жовтня 2022 року вирішено розглядати справу з повідомленням учасників справи.
В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позивач повторно не з`явився в судове засідання і не повідомив суд про причини своєї неявки, тому відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 25.04.2023 року, є дата складення повного судового рішення – 05.05.2023 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено, що 10.04.2019 року між АТ «Ідея Банк» та  ОСОБА_1   укладено кредитний договір – договір кредиту та страхування №D44.00607.005132132, згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 85334 грн., зі сплатою 20% річних за користування кредитними коштами, строком на 60 місяців. 
У пункті 1.5 кредитного договору вказано, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБОФО), за надання яких встановлена плата, відповідно до пункту 5 додатку №1, як «інші послуги банку».
Додаток №1 є невід`ємною частиною договору (п.4). 
Плата за обслуговування кредиту включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням засобів електронного зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі банку, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за договором кредиту, зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом, надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.
Розмір цієї плати визначений у пункті 5 додатку №1 до кредитного договору, яким передбачено графік платежів за кредитом.
Право банку в односторонньому порядку вимагати дострокового повернення кредиту передбачено пунктом 3.3 кредитного договору.
Отримання відповідачем кредиту у вказаному розмірі підтверджено меморіальними ордерами №2689162 та №2689156 від 10.04.2019 року.
12.09.2020 року позивач надіслав відповідачу письмову вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, в якій просив погасити заборгованість за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги. 
Згідно довідки-розрахунку, заборгованість за кредитним договором становить 105186 грн. 42 коп., з яких станом на 26.10.2020 року: 66828 грн. 56 коп. – основний борг, 5731 грн. 10 коп. – прострочений борг, 8577 грн. 92 коп. – прострочені проценти, 514 грн. 13 коп. – строкові проценти, 2261 грн. 35 коп. – нарахована плата за обслуговування кредиту, 21029 грн. 13 коп. – прострочена плата за обслуговування кредиту, 244 грн. 23 коп. – пеня за несвоєчасне погашення платежів, нарахована по 29.02.2020 року включно. 
На підтвердження іншого (дійсного) розміру заборгованості за кредитним договором або відсутності такої перед банком, відповідач не надав суду жодного доказу, зокрема, квитанцій по сплаті щомісячних платежів за спірний період, як і не надав власного розрахунку заборгованості за кредитним договором, який би вважав правильним.
Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року – остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року – остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, завтерджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення   споживача   про   відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, вказана вище умова кредитного договору про встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості (кредиту) та обов`язку позичальника вносити таку плату у виді щомісячного платежу є нікчемною, а тому підстав для стягнення з відповідача простроченої плати за обслуговування кредиту в розмірі 21029 грн. 13 коп. та нарахованої плати за обслуговування кредиту в розмірі 2261 грн. 35 коп., що сумарно становить 23290 грн. 58 коп., немає.
У зв`язку з цим, не підлягає задоволенню й вимога позивача про стягнення пені в розмірі 244 грн. 23 коп., оскільки заборгованість за кредитним договором по щомісячних платежах визначена неправильно, а банк іншого розрахунку суду не подав.
Отже, позовні вимоги банку про стягнення з відповідача плати за обслуговування кредиту в розмірі 23290 грн. 58 коп. та пені в розмірі 244 грн. 23 коп., що сумарно становить 23534 грн. 81 коп., які є складовими частинами заборгованості за кредитним договором №D44.00607.005132132 від 10.04.2019 року, задоволенню не підлягають.
Суд першої інстанції наведених вище норм матеріального закону не врахував, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме: стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за кредитним договором в розмірі 81651 грн. 61 коп., з яких: 66828 грн. 56 коп. – основний борг, 5731 грн. 10 коп. – прострочений борг, 8577 грн. 92 коп. – прострочені проценти, 514 грн. 13 коп. – строкові проценти. 
Відповідно до статті 141 ЦПК України та з урахуванням наслідків розгляду справи апеляційним судом (часткового задоволення позовних вимог – 78%), з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1639 грн. 56 коп. 
Відповідно до статті 141 ЦПК України та у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги (22%), понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 693 грн. 66 коп. підлягають стягненню з позивача.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 02 березня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором №D44.00607.005132132 від 10.04.2019 року в розмірі 81651 гривні 61 копійки. 
В задоволенні решти вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Ідея Банк» судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1639 гривень 56 копійок. 
Стягнути з акціонерного товариства «Ідея Банк» у користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 693 гривень 66 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 05 травня 2023 року.

Головуючий                                                         С.М. Бойко 

Судді:                                                                 С.М. Копняк 

                                                                        А.В. Ніткевич