УХВАЛА
27 квітня 2023 року
м. Київ
справа №140/11781/21
адміністративне провадження №К/990/13609/23
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шевцової Н. В.,
суддів: Данилевич Н. А., Мацедонської В. Е., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 травня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року у справі №140/11781/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив з врахування уточнених позовних вимог від 23 листопада 2021 року:
- визнати протиправними дії ГУ ДФС у Волинській області з приводу нарахування та виплати грошового забезпечення під час проходження служби з 01 січня 2018 року, встановлення календарної вислуги років і нарахуванні вихідної допомоги при звільненні 24 вересня 2021 року;
- скасувати як незаконні п. 7 наказу ГУ ДФС у Волинській області від 15 січня 2018 року №10-о про затвердження стажу, необхідного для нарахування винагороди за вислугу років, та висновок комісії з визначення стажу на його підставі від 15 січня 2018 року, якими встановлено ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року стаж служби без врахування періоду навчання у ВУЗІ, 18 років 00 місяців 02 дні;
- зобов`язати ГУ ДФС у Волинській області провести з 01 січня 2018 року перерахунок та виплату грошового забезпечення з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, усіх щомісячних одноразових додаткових видів грошового забезпечення, грошового забезпечення, виходячи з посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначеним шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 01 січня 2018 року у 2018 році, на 01 січня 2019 року у 2019 році, на 01 січня 2020 року у 2020 році, на 01 січня 2021 року у 2021 році на відповідні тарифні коефіцієнти згідно із постановою Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб" з урахуванням раніше проведених виплат;
- зобов`язати ГУ ДФС у Волинській області здійснити зарахування до календарної вислуги років період навчання у ВУЗІ у відповідності до положень статей 12, 17 Закону України № 2262-Х11 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Інструкції "Про порядок обчислення стажу служби та виплати винагороди за вислугу років особам начальницького складу податкової міліції, державної податкової служби України", затвердженої наказом ДПА України № 313 від 15 травня 2008 року, п. 2, п.п. А п. 3 Постанови КМУ "Про порядок обчислення вислуги років, призначення пенсії грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей" від 17 липня 1992 року № 393, як учаснику АТО та здійснити нарахування і виплату вихідної допомоги при звільненні у відповідності до положень чинного законодавства з врахуванням уже виплаченої.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
На вказані рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції позивачем подано касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 17 квітня 2023 року.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу. 
З матеріалів касаційної скарги установлено, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена у відкритому судовому засіданні 26 липня 2022 року, її копія отримана позивачем 15  серпня 2022 року, а касаційна скарга у цій справі подана до Суду вчетверте поштою 14 квітня 2023 року, тобто без дотримання встановлених процесуальним законом строків її подання.
Судом установлено, що вперше касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 травня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року у справі №140/11781/21 надійшла до Верховного Суду 05 вересня 2022 року. Проте, 15 вересня 2022 року ухвалою Верховного Суду зазначену касаційну скаргу повернуто особі, яка її подала на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, оскільки у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
12 жовтня 2022 року до Верховного Суду надійшла вдруге подана позивачем касаційна скарга на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 травня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року у справі №140/11781/21, яка ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2022 року повернута особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, оскільки у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
09 лютого 2023 року ухвалою Верховного Суду позивачу повернута подана ним втретє касаційна скарга у цій справі на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, оскільки у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
14 квітня 2023 року позивачем вчетверте подано касаційну скаргу на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 травня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року у справі №140/11781/21. 
Разом з касаційною скаргою позивачем заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що касаційна скарга подана повторно після її повернення, що не позбавляє права звернення з касаційною скаргою до Верховного Суду. 
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, в частині строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень позивач не зазначає обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України. При цьому, Верховним Судом в ухвалах від 15 вересня 2022 року, від 01 листопада 2022 року та від 09 лютого 2023 року позивачу було надано вичерпні роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині форми і змісту касаційної скарги, яким вона повинна відповідати в частині належного викладення підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.
За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами. 
Колегія суддів, не заперечуючи проти права на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань. Також скаржник повинен довести, що повернення вперше поданої касаційної скарги відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення.
Також Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі "Перес де Рада Каванілес проти Іспанії" зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні.
У цій справі у скаржника було достатньо часу для приведення своєї касаційної скарги у відповідність із вимогами КАС України. Проте касаційна скарга подана вчетверте майже через вісім місяців після прийняття оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та більш ніж один місяць після її повернення Верховним Судом, що свідчить про неналежне користування своїми процесуальними правами та виконання процесуальних обов`язків.
Крім того, слід зазначити, що Верховним Судом в ухвалах від 15 вересня 2022 року, від 01 листопада 2022 року та від 09 лютого 2023 року питання поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень не вирішувалось.
Сукупність цих обставин свідчить про допущення позивачем необґрунтованих зволікань щодо реалізації свого права на касаційне оскарження судових рішень з дотриманням вимог КАС України. Отже, враховуючи обставини справи, відсутні підстави вважати, що скаржником пропущено строк з поважних причин, оскільки такі не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.
За таких обставин, суд касаційної інстанції зазначає, що неналежне використання наданих процесуальних прав не може визнаватись судом як поважна причина пропуску процесуального строку, а відтак зазначені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження є неповажними.
Отже, позивач не надав доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження. У зв`язку з цим, зазначена причина пропуску строку не може бути визнана поважною, а отже відповідачу необхідно довести наявність об`єктивних перешкод, які не дозволили подати касаційну скаргу в строк, передбачений статтею 329 КАС України.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Крім того, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, судом першої інстанції розглянуто справу за правилами спрощеного позовного провадження. 
Разом з тим, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Оскаржуючи судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, заявник касаційної скарги не зазначає про наявність виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржувані судові рішення підлягають перегляду в касаційному порядку, що є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.
З огляду на те, що наведені позивачем в касаційній скарзі обставини є загальними і не обґрунтовані належними доводами, Суд вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без руху для обґрунтування наявності виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Згідно із частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Частинами першою і другою статті 169 КАС України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Враховуючи викладене, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням позивачу строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції відповідних доказів на обґрунтування клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та касаційної скарги в новій редакції із обґрунтуванням наявності виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Керуючись статтями 3, 169, 330, 329, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Визнати неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 травня 2022 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року у справі №140/11781/21.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 травня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2022 року у справі №140/11781/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.
Надати заявнику касаційної скарги строк для усунення виявлених недоліків касаційної скарги тривалістю десять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
Роз`яснити, що невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження в частині неподання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження або якщо наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження будуть визнані судом неповажними, в іншій частині касаційна скарга буде повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Н. В. Шевцова          
Судді                                                                                                     Н. А. Данилевич          
                                                                                                    В. Е. Мацедонська