ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 травня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/4700/22	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро 
апеляційну скаргу Львівської митниці 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року 
у справі №280/4700/22 
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Альбакор"  
до  Львівської митниці     
про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення,- 

ВСТАНОВИВ:
09 серпня 2022 р.   Товариство з обмеженою відповідальністю "Альбакор" звернулось до суду з адміністративним позовом до   Львівської митниці   в якому просило:  
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2022/210080/1 від 11.02.2022 відповідача; 
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2022/000228 від 11.02.2022 відповідача.
Рішенням  Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 р. у справі № 280/4700/22 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Альбакор"  до  Львівської митниці про визнання протиправними та скасування картки відмови та рішення - задоволено. 
Не погодившись з рішенням суду, Львівською митницею  подано апеляційну скаргу, згідно якої відповідач просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2022 р. у справі № 280/4700/22, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статі 54 Митного кодексу України, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав  для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи,  13.03.2017 між позивачем, як «покупцем»   та Iceland Seafood EHF, що є юридичною особою за законодавством Ісландії, як «продавцем» укладено контракт № 26А/2017І, предметом якого є продаж замороженої або охолодженої риби різних видів та морепродуктів.
На підставі даного контракту позивачем на митну територію України  ввезений вантаж – морожена майва ціла, 30-40 шт/кг, що підтверджується наявним в матеріалах справи інвойсом постачальника від 31.12.2021 № SR038000-6.
Згідно вказаного інвойсу товар постачався на умовах FCA Клайпеда, Литва за ціною 0,6 доларів США за кг.
Для здійснення митного оформлення товару, позивачем 11.02.2022, через електронну систему, подано митну декларацію по формі МД-2 (реєстраційний номер митниці UA209140/2022/011771) довідковий № 3670 (згідно графи 7 МД), відповідно до якої   заявлена митна вартість товару у розмірі 350656,85 грн. 
Визначення митної вартості товару здійснено позивачем за основним (першим) методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Заявлена позивачем митна вартість згідно частини 10 статті 58 Митного кодексу України включає вартість товару згідно рахунків – 329656,85 грн. (11826, 00 доларів США х 27,8756 курс) та вартість витрат на транспортування товару до місця ввезення на митну територію України – 21000,00 грн., інших витрат, які підлягають включенню в митну вартість товару  у позивача не було.
Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України разом з митною декларацією позивачем наданий пакет документів та додаткових документів:
- контракт від 13.03.2017 № 26А/2017І;
- інвойс від 31.12.2021 № SR038000-6.
- сертифікат якості № 38000-6 від 31.01.2022;
- міжнародна автотранспортна накладна CMR № А361 від 08.02.2022;
- договір міжнародного транспортного експедитування № 42/19МЕ від 27.12.2019;
- рахунок на оплату транспортних витрат № 25 від 09.02.2022;
- довідка про транспортні витрати № 22 від 09.02.2022;
- експортна декларація постачальника № 22LTLC0100EK046E41 від 08.02.2022;
- сертифікат походження № ІS-046668-1 від 07.02.2022.
Судом встановлено, що під час здійснення відповідачем контролю правильності визначення митної вартості товарів та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом, у митного органу виникли сумніви щодо правильності визначення митної вартості, а саме:
1) митна вартість повинна ґрунтуватись на дійсній вартості товарів. Згідно декларації країни відправлення № 21LTLU9000IMGH0002 від 24.03.2021 (зазначений товар № 4), де вартість становить на рівні 1,62 євро за кг;
2) відповідно до підпунктів 4.2 зовнішньоекономічного контракту від 13.03.2017 № 26А/2017І ціна договору складається з вартості продукції, включаючи вартість тари, упаковки, маркування та встановлюється в інших товаросупровідних документах, зокрема в комерційному інвойсі від 31.12.2021 № SR038000-6 відсутні дані щодо складових вартості товару, таким чином, відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 Митного кодексу України;
3) відповідно до пункту 1.5.9 зовнішньоекономічного контракту від 13.03.2017 № 26А/2017І на вимогу покупця можуть надаватися документи прайс-листи та калькуляція ціни, проте дані документи до митного оформлення не надавалися;
4) в комерційному інвойсі від 31.12.2021 № SR038000-6 та сертифікаті якості № 38000-6 від 31.01.2022 заявлений виробник товару, проте в електронному інвойсі митної декларації заявлений інший виробник;
5) рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від 09.02.2022 № 25 не містить відомостей щодо сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів. Заявка на перевезення до митного оформлення не подана.
6) міжнародній автотранспортній накладній № А361 від 08.02.2022 у графі 16 та графі 23 – зазначений перевізник ФОП ОСОБА_1 , а у рахунку на перевезення ФОП ОСОБА_2 , документ, що визначає договірні відносини між цими суб`єктами відсутній.
У зв`язку із наявністю розбіжностей в поданих документах декларанту надійшло повідомлення від митниці, в якому зазначено про необхідність надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товарів: рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язані з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам, на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеним договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію декларації країни відправника; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; переклади документів відповідно до вимог статті 254 Митного кодексу України. Також зазначено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними вартості товару (.
На виконання вищевказаного повідомлення позивач надав відповідачу наявні додаткові документи, а саме:
- лист позивача № 06/02-50 від 10.02.2022;
- лист постачальника від 10.02.2022 про виписку з бухгалтерської документації, про відсутність каталогів та про оплату;
- прайс-лист від 29.12.2021;
- калькуляція від 31.12.2021;
- експертний висновок Запорізької торгово-промислової палати № ОИ-870 від 02.02.2022;
- лист відправника від 08.02.2022 з поясненнями щодо заповнення митних декларацій.
У зв`язку з тим, що наданих документів недостатньо для підтвердження митної вартості товару 11.02.2022 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2022/210080/1. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала декларація країни відправника № 21LTLU9000IMGH0002 від 24.03.2021, де вартість такого товару становить 1,62 євро за кг.
На підставі даного рішення відповідач оформив картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2022/000228 від 11.02.2022.
Не погодившись з обґрунтованістю прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін оскаржуване рішення, погоджується з доводами відповідача про те, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Саме з таких повноважень Митниці виходив і суд першої інстанції, який, при цьому, вірно вказав на те, що такі повноваження митного органу мають реалізовуватися виключно на підставі та у спосіб, що передбачені Митним кодексом України.
Відповідно до ст.49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Статтею 52 Митного кодексу України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.
Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно із ч.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів, відповідно до ч.5 ст.54 МК України має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені ст..53 МК України додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) здійснювати коригування митної вартості товарів.
Згідно із ч.2 ст.53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до ч.5 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Отже, вказаними нормами матеріального права визначено повноваження органу доходів і зборів щодо контролю за правильністю визначення митної вартості, а також порядок та спосіб реалізації таких повноважень.
Так, орган доходів і зборів зобов`язаний перевіряти складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом. При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи, лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою обставиною, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Так, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Такі висновки суду першої інстанції, відповідають правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 в справі №809/1884/16 та Верховного Суду України від 31.03.2015 в справі №21-127а15 та від 02.06.2015 в справі №21-498а15.
У спірному випадку суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що відповідач ні під час декларування спірного товару, ні під час судового розгляду справи не вказав на документи, зазначені у частині 2 статті 53 МК України, і які подані позивачем як декларантом, в яких наявні розбіжності, ознаки підробки або вони не містять всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка   фактично сплачена позивачем за товар, що ввозився.
Відповідач під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявлених за електронними митними деклараціями, встановив, що в наданих позивачем документах є розбіжності: декларантом не подано достовірних відомостей щодо включення до ціни товару всіх складових митної вартості, необхідних при її обчисленні.
Спростовуючи доводи митного органу щодо надання підприємством до митного оформлення документів, які містять розбіжності, що підтверджують митну вартість суд першої інстанції вірно взяв до уваги наступні обставини.
Судом вірно встановлено, що постачання товару здійснювалось на умовах FCA згідно інвойсу від 31.12.2021. Згідно умови FCA Інкотермс в редакції 2010 року термін «франко-перевізник» означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Відповідно до п.п. 4.2 п. 4 Упакування та маркування Контракту №26А/2017І від 13.03.2017 тара є безповоротною, її вартість врахована в вартість товару.
Зазначені обставини вказують на те, що вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням включені у вартість товару, позивачем жодних витрат на пакування понесено не було, а тому за приписами ч.10 ст. 58 МК України ці складові не підлягають додаванню позивачем з метою визначення митної вартості товару та вони не можуть вплинути на правильність визначення позивачем митної вартості.
З приводу відсутності в комерційному інвойсі та в інших товаросупровідних документах даних щодо складових вартості товару та твердження, що відомості щодо складових митної вартості не підтверджено документально та вони не піддаються перевірці, що є порушенням вимог положень частини 21 статті 58 МК України, суд вірно зазначив, що на законодавчому рівні не закріплено форму або вимоги до складання інвойсів в частині того, що в них мають бути окремо відображені складові митної вартості товару, дані стосовно всіх складових вартості товару, які мають вплив на визначення митної вартості, зазначені в розділі 5 контракту, який надавався до митного оформлення та досліджувався митним органом.
Усі витрати самостійно закладаються постачальником до ціни товару та додатковому відшкодуванню з боку позивача не підлягають. Таким чином, митною вартістю товару є сума, що зазначена в інвойсі, а такий товар має розмитнюватись за першим методом, а саме, за ціною договору (контракту), а не за другорядним (резервним) методом.
При цьому інвойси складаються постачальником і покупець не впливає на їх заповнення. Постачальник самостійно вирішує, що в ньому вказувати, відповідно до замовлення покупця. Відтак, позивач не може нести відповідальність за не зазначення постачальником ще й в інвойсі, окрім контракту, даних щодо складових митної вартості товару та це не може слугувати підставою для коригування митної вартості, про що вірно зазначено судом першої інстанції.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи, які зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості, не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Не надано доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. У відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Також митний орган не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.
Таким чином, ненадання декларантом всіх запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.
Зазначені обставини спростовують висновки митного органу щодо сумнівів у визначеній митній вартості товару, на що вірно звернув увагу суд першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно були застосовані норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці   - залишити без задоволення.
Рішення  Запорізького окружного адміністративного суду  від  21 листопада 2022 р. у справі № 280/4700/22 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках  та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко