ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 липня 2023 року           справа №200/62/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року у справі № 200/62/23 (головуючий суддя І інстанції – Череповський Є.В.), складене в повному обсязі 17 березня 2023 року, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                                 ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Головного правління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якому просив суд:
визнати протиправними дії Головного управлення Пенсійного фонду України в Доне цькій області щодо зниження основного розміру пенсії з 90% до 70% від загального розмі ру грошового забезпечення і застування обмеження до перерахованої та виплачуваної пе нсії максимальним граничним розміром; в відмові мені - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в проведенні перерахунку пен сії у розмірі 90% грошового забезпечення і без обмеження максимальним граничним роз міром, а саме десятьма прожитковими мінімумами установленими для осіб, які втратили працездатність;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області здійснити пере рахунок основного розміру пенсії у розмірі 90% від загального розміру грошового забезпе чення і з 01 грудня 2019 року здійснити перерахунок пенсії на підставі довідки Департаме нту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 13 липня 2021 року №22/6-3419 про розмір грошового забезпечення станом на 19.11.2019 року без обмеження перерахова ної та виплачуваної пенсії максимальним розміром, а саме десятьма прожитковими мініму мами, установленими для осіб, які втратили працездатність, а також провести її виплату з урахуванням виплачених сум з 01 грудня 2019 року по день початку проведення її випла ти без обмеження її максимальним граничним розміром.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року позовні вимоги задоволено. Визнано протиправними дії Головного управлення Пенсійного фонду України в Доне цькій області щодо зниження основного розміру пенсії з 90% до 70% від загального розмі ру грошового забезпечення і застування обмеження до перерахованої та виплачуваної пе нсії максимальним граничним розміром та відмови ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в проведенні перерахунку пен сії у розмірі 90% грошового забезпечення і без обмеження максимальним граничним роз міром, а саме десятьма прожитковими мінімумами установленими для осіб, які втратили працездатність. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 пере рахунок основного розміру пенсії у розмірі 90% від загального розміру грошового забезпе чення з 01 грудня 2019 року на підставі довідки Департаме нту персоналу Міністерства внутрішніх справ України від 13 липня 2021 року №22/6-3419 про розмір грошового забезпечення станом на 19.11.2019 року без обмеження перерахова ної та виплачуваної пенсії максимальним розміром, а саме десятьма прожитковими мініму мами, установленими для осіб, які втратили працездатність, а також провести її виплату з урахуванням виплачених сум з 01 грудня 2019 року по день початку проведення її випла ти без обмеження її максимальним граничним розміром.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначив, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати 70 % суми грошового забезпечення, відтак перерахунок пенсії є вірним.
Вказано, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десять прожиткових мінімумів
Вважає, що строк звернення до суду є пропущеним.
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) є громадянином України, пенсіонером за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до протоколу за пенсійною справою 0503005053 (МВС) від 01.12.2015 року встановлено, що грошове забезпечення для обчислення пенсії складає всього - 9557,93 грн., основний розмір пенсії: 90% грошового забезпечення (вислуга років 56) у розмірі: 8602.14 грн., Вид підвищення або надбавка до пенсії: Підвищення за пост. КМУ 2012 р. № 355 (35% від 8602,14 = 3010,75, макс. розмір = 62,93) – 62,93 грн.,  Призначено згідно Закону № 2262 загальний розмір пенсії за справою щомісячно в сумі з 01.12.2015 року довічно 8665,07 грн.
Рішенням суду від 26.03.2020 року по справі №200/1944/20-а , зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  провести перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі 90% грошового забезпечення відповідно до довідки Головного управління МВС України в Донецькій області № 7446 від 13.03.2018 про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2016, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Відповідно до листа від 23.03.2021 року позивачу повідомлено, що відповідачем на виконання рішення суду від 26.03.2020 року по справі №200/1944/20-а йому було здійснено перерахунок пенсії  в межах покладених зобов`язань з жовтня 2020 року.
Рішенням суду від 18.11.2021 року по справі №200/11951/21, зокрема,  зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки Департаменту персоналу МВС України від 13 липня 2021 року № 22/6-3419, із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, починаючи з 01.12.2019 року, із урахуванням проведених виплат.
Листом від 25.08.2022 року відповідачем зазначено, що рішення суду від 18.11.2021 року по справі №200/11951/21 виконано в повному обсязі  в функціональних зобов`язань та діючого законодавства. Позивачу проведено перерахунок пенсії з 01.12.2019 року.
12.10.2022 року Позивач звернувся із заявою до Відповідача в якій просив здійснити перерахунок пенсії на підставі рішення суду від 18.11.2021 року по справі №200/11951/21 без обмеження максимальним розміром.
Листом від 24.10.2022 року Позивачу повідомлено, що відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України від 09.07.2003 року №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Отже, до виплати підлягає сума пенсії 20270,00 грн.
04.11.2022 року Позивач звернувся до відповідача з заявою в якій просив зробити перерахунок пенсії на підставі рішення суду від 18.11.2021 року по справі №200/11951/21 з урахування висновків суду викладених у рішенні від 26.03.2020 року по справі №200/1944/20-а у розмірі 90% грошового забезпечення.
Листом від 06.12.2022 року на звернення від 04.11.2022 щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18.11.2021 по справі № 200/11951/21 (далі - Рішення), Відповідачем було повідомлено, що рішення виконано в повному обсязі в межах функціональних повноважень та діючого законодавства. За Рішенням проведено перерахунок пенсії згідно оновленої довідки про розмір грошового забезпечення з 01.12.2019. Після виконання судового рішення розмір пенсійної виплати складає 20930,00 грн. Доплата до пенсії за період з 01.12.2019 по 31.07.2022 у загальній сумі 204608,92 грн. Будь яких зобов`язань щодо перерахунку Вашої пенсії з урахуванням 90% грошового забезпечення Рішенням не передбачено. На виконання вимог пункту 5 розділу І Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 № 13-1, надсилає виписку з протоколу від 06.12.2022.
Відповідно до протоколу за пенсійною справою 0503005053 (МВС) від 23.01.2023 року встановлено, що грошове забезпечення для обчислення пенсії складає всього -  35167,07 грн., основний розмір пенсії: 70% грошового забезпечення (вислуга років 56) з урахуванням індексації: 28063.32 грн., Вид підвищення або надбавка до пенсії: ОСОБИ, ЯКІ БРАЛИ УЧАСТЬ У ЗАБЕЗПЕЧЕННІ ПРОВЕДЕННЯ АТО УЧАСНИК ВІЙНИ (СТ.9) – 209,30 грн., ВСЬОГО ПРИЗНАЧЕНО: 28272,62. Призначено згідно Закону № 2262 загальний розмір пенсії за справою щомісячно в сумі з 31.12.2009 року довічно 20930,00 грн.
Позивач не погодившись з діями відповідача щодо зменшення відсоткового розміру пенсії та обмеження її максимального розміру, звернувся до суду з даним позовом .
Приймаючи спірну постанову, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на службі в органах внутрішніх справ, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року (далі – Закон № 2262-ХІІ). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Частиною третьою статті 43 Закону № 2262 передбачено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону № 2262-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Підпунктом 8 пункту 6 Розділу 2 (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” від 8 липня 2011 року № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI) внесено зміни до   статті 13 Закону № 2262-ХІІ і зменшено розмір пенсій військовослужбовців спочатку з 90% до 80% грошового забезпечення, а надалі з 80% до 70% грошового забезпечення.
У той же час, пунктом 2 Розділу 2 (Прикінцеві та перехідні положення) Закону № 3668-VI   встановлено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим   Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.
Позивач отримував (до перерахунку) пенсію за вислугу років з розрахунку 90% основного розміру пенсії. 
Отже, дія Закону № 3668-VI не поширюється на позивача, тому що йому призначено пенсію до набрання чинності цим Законом. 
Крім того, зменшення розміру пенсії з 90% до 70% грошового забезпечення є порушенням гарантій, передбачених статтею 22 Конституції України, якою закріплено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Аналогічну позицію щодо застосування норм права висловив Верховний Суд у постанові від 24.04.2018 у справі № 686/12623/17 (провадження № К/9901/849/17), у рішенні від 04.02.2019 року № Пз/9901/58/18 (зразкова справа № 240/5401/18),у постанові від 23.05.2023 по справі №  380/24477/21
Щодо обмеження максимальним розміром пенсії, призначеної на підставі Закону України №2262-ХІІ, суд зазначає наступне.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом України від 08 липня 2011 року №3668-VI “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” (далі - Закон №3668-VI), який набрав законної сили 01 жовтня 2011 року.
Відповідно до положень статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Водночас Законом №3668-VI внесені зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, яку викладено в редакції Закону №3668-VI, а саме максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII.
Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016.
Конституційний Суд України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким визнав таким, якими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-XII, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом №3668-VI, яким внесені зміни у статтю 43 Закону №2262-XII, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.
Таким чином, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII та положення частини першої статті 2 Закону № 3668-VІ (у частині поширення її дії на Закон №2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII) та є однаковими за змістом.
Конституційним Судом України у Рішенні від 20.12.2016 № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає статті 17 Конституції України положення частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII.
При цьому положення статті 2 Закону №3668-VI (у частині поширення її дії на Закон №2262-XII), які дублюють зміст частини сьомої статті 43 Закону № 2262-XII, тобто є однопредметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Отже, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 та Законом №3668-VI - у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.
Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, суд доходить висновку, що вони суперечать одна одній.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Водночас положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону №2262-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 16.12.2021 у справі №400/2085/19.
Приписами частини 7 статті 43 Закону “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (у редакції Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII) знову ж таки передбачено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Окрім того, відповідно до пункту 2 розділу ІІ Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 24 грудня 2015 року №911-VIII дія цього закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01 січня 2016 року, в той час коли пенсія позивачу призначена ще задовго до 01 січня 2016 року, а саме 14 жовтня 2011 року.
Проте, варто зазначити, що частина 7 статті 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року у справі №7-рп/2016.
Буквальне розуміння змін, внесених Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 06 грудня 2016 року з урахуванням рішення Конституційного Суду України у справі №7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, дозволяє стверджувати, що у Законі України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
За таких обставин, внесені Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” №1774 від 06 грудня 2016 року зміни до частини 7 статті 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, яка визнана неконституційною і втратила чинність, самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Отже внесені Законом №1774-VIII до частини 7 статті 43 Закону “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни є повторним запровадженням нормативного регулювання, яке Конституційний Суд визнав неконституційним, а тому слід констатувати, що ці зміни самі по собі не створюють підстав для обмеження максимального розміру пенсії. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі №127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі №522/3049/17 та ряду інших.
Таким чином, обмеження відповідачем максимального розміру пенсії позивача право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.01.2022 у справі №240/7087/20.
Враховуючи викладене, позивач має право на перерахунок пенсії, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність зобов`язання управління здійснити перерахунок пенсії з урахуванням 90% сум грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром та виплатити різницю недоотриманої пенсії, з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01 квітня 2019 року.
Строк звернення до суду не є пропущеним, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався з листів управління від жовтня та грудня 2012 року, а з позовом звернувся у січні 2023 року.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.                                            
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.                     
У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду попередньої інстанції.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.  
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2023 року у справі № 200/62/23– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 04 липня 2023 року.

Судді                                                                                                 А.В. Гайдар 
                                                                                                    І.В. Геращенко
                                                                                                            Е.Г. Казначеєв