ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 280/5926/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого - судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                          Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
  
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення  Запорізького окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року (м. Запоріжжя, суддя Семененко М.О.) у справі № 280/5926/22
за позовом   ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про  визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач або скаржник) звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення розміру пенсії за віком при її призначенні позивачу без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки;
- зобов`язати відповідача призначити та виплатити позивачу пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки з 28.06.2022 року із урахуванням різниці, що вже була виплачена;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти його місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки;
- зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти його місячних пенсій, обчислених із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки.
Також позивач просив на користь стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо обчислення розміру пенсії за віком при її призначенні позивачу без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2019-2021 роки;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 28.06.2022 призначити позивачу пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2019-2021 роки та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог мотивоване тим, що підстави для їх задоволення відсутні.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Вимоги апеляційної скарги позивача мотивовано, зокрема тим, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стану роботи на певних посадах, визначених законодавством. Скаржник вказує, що на підтвердження наявності спеціального стажу роботи на визначених законодавством посадах ним подано до матеріалів справи копію його пенсійної справи. Відтак, скаржник заявляє про наявність в нього права на отримання грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти його місячних пенсій. Зазначає, що всі документи на підтвердження виконання роботи адвокатом Клєц Т.С. щодо цієї справи додані до адміністративного позову та містять прізвище адвоката і його підпис.
З огляду на це, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
До апеляційного суду відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів  ст. 311 КАС України.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що позивач перебуває на обліку у відповідача, з 02.11.2017 позивачу призначено пенсію за вислугу років як працівнику морського/річного флоту відповідно до пункту «д» статті 55 Закону №1788-XII.
Виплата пенсії за вислугу років неодноразово припинялась та поновлювалась у зв`язку з працевлаштуванням за спеціальністю / звільненням (розпорядження 805051 від 21.03.2018 про перерахунок пенсії у зв`язку з працевлаштуванням з 20.02.2018 - виплата пенсії припинена на час роботи за спеціальністю; розпорядження 805051 від 21.03.2018 про перерахунок пенсії у зв`язку зі звільненням виплату пенсії відновлено з 28.02.2018; розпорядження 805051 від 20.04.2018 про перерахунок пенсії у зв`язку з працевлаштуванням з 05.04.2018 виплата пенсії припинена на час роботи за спеціальністю; рішення 923030805051 від 05.12.2018 про перерахунок пенсії виплату пенсії відновлено у зв`язку зі звільненням з 23.11.2018; рішення 923030805051 від 08.08.2019 про перерахунок пенсії у зв`язку з працевлаштуванням за спеціальністю виплату пенсії блоковано з 01.08.2019; рішення 923030805051 від 19.02.2020 про перерахунок пенсії виплату пенсії відновлено у зв`язку зі звільненням з 14.02.2020; рішення 923030805051 від 23.03.2020 про перерахунок пенсії виплату пенсії блоковано у зв`язку з працевлаштуванням за спеціальністю з 19.03.2020; рішення 923030805051 від 05.04.2022 про перерахунок пенсії призначено виплату пенсії з 01.04.2022 у зв`язку зі звільненням; рішення 923030805051 від 09.06.2022 про перерахунок пенсії виплату пенсії блоковано у зв`язку з працевлаштуванням за спеціальністю з 08.06.2022).
28.06.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком.
З 28.06.2022 позивачу призначена та виплачується пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV.
На адвокатський запит представника позивача, Управління листом від 12.09.2022 №0800-0209-8/37596 повідомило, що позивачу з 02.11.2017 призначена пенсія за вислугу років як працівнику морського/річного флоту відповідно до п.2.1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV. 28.06.2022 позивачу здійснено перерахунок пенсії у зв`язку з переходом з пенсії за вислугу років на пенсію за віком на підставі особистої заяви. Пенсія позивача обчислена з урахуванням страхового стажу 38 років 4 місяці 25 днів, коефіцієнт стажу складає 0,38333. Середньомісячний заробіток складає 15763,98 грн., розрахований за даними персоніфікованого обліку за період з 01.07.2000 по 31.12.2021, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 6186,32, коефіцієнт заробітку 2,54820.
Вважаючи дії та бездіяльність відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог мотивоване тим, що суду не надано доказів того, що позивач на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1788-XII, працював в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1788-XII. Крім того, суд звернув увагу, що позивач отримав право на пенсію за вислугу років з інших підстав - відповідно до пункту «д» статті 55 Закону №1788-XII, отже, норми пункту 7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058-IV на нього не поширюються. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх недоведеністю.
Суд апеляційної інстанції частково погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Відповідно до п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2011 № 1191 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 будь-якого іншого виду пенсії.
Верховний Суд у постанові від 22.02.2018 року у справі №310/3774/17 зазначив, що «синтаксичний аналіз пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Порядку №1191 дає підстави для висновку, що умовою наявності права на отримання вказаної грошової допомоги є не відсутність факту отримання особою будь-якого іншого виду пенсії на момент виходу на пенсію за віком, як помилково вважали суди попередніх інстанцій, а відсутність такого факту до моменту виходу на цю пенсію, тобто в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. При цьому законодавство не ставить право особи на отримання такої допомоги в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до виходу на пенсію за віком».
Отже, підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком є, зокрема, отримання до моменту призначення пенсії за віком будь-якої пенсії.
Зі змісту матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що з 02.11.2017 позивачу призначено пенсію за вислугу років як працівнику морського/річного флоту відповідно до пункту «д» статті 55 Закону №1788-XII, виплата пенсії за вислугу років неодноразово припинялась та поновлювалась.
Тобто, до призначення позивачу пенсії за віком йому призначалась пенсія за вислугу років, що позбавляє його права на отримання грошової допомоги на підставі пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Крім того, як правильно досліджено судом першої інстанції, матеріалами справи не підтверджено, що позивач на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV, працював в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів е - ж статті 55 Закону №1788-XII.
З цих підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової допомоги у розмірі десяти його місячних пенсій.
Щодо доводів апеляційної скарги відносно витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч.1, 3 ст. 132 КАС України).
Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. За змістом частини 3 цієї ж статті для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 5 статті 134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що для обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу позивачем подано до суду першої інстанції договір про надання правничої допомоги (юридичних послуг) від 30.08.2022, за умовами якого позивач (Замовник) доручає, а Виконавець (адвокат Клєц Тетяна Сергіївна) бере на себе зобов`язання надавати правову (юридичну) допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а саме: здійснювати захист інтересів позивача в усіх правоохоронних, державних і судових установах України. Пунктом 4.1 Договору передбачено, що за роботу, виконану Виконавцем, Замовник зобов`язується сплатити гонорар в розмірі 1500,00 грн.
Крім того, матеріали справи містять Акт здачі-прийому виконаних робіт (наданих послуг) від 05.10.2022, відповідно до якого Адвокат виконав та здав наступні роботи: складання запиту адвоката Клєц Т.С. до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про надання документів від 30.08.2022 вартість юридичної послуги 1500,00 грн; вивчення та правовий аналіз документів (пенсійної справи) позивача вартість юридичної послуги 1500,00 грн.; складання адміністративного позову в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії вартість юридичної послуги 3000,00 грн.; складання відповіді на відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії вартість юридичної послуги 3000,00 грн.
Всього робіт та послуг передано на суму 9000,00 грн..
Також, до матеріалів справи позивачем подано копію квитанції до прибуткового касового ордеру №22-09/22 від 29.09.2022, відповідно до якої Адвокат Клєц Т.С. прийняла від позивача, підстава юридичні послуги по адміністративній справі до ГУ ПФУ в Запорізькій області про перерахунок пенсії, дев`ять тисячі гривень.
Апеляційний суд зазначає, що з врахуванням предмету позову у справі, яка переглядається, подана позивачем копія квитанції до прибуткового касового ордеру №22-09/22 від 29.09.2022 свідчить про сплату позивачем юридичних послуг саме відносно справи № 280/5926/22.
Разом з тим, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, відповідно до умов договору від 30.08.2022 (пункт 4.1) за роботу, виконану виконавцем, замовник зобов`язується сплатити гонорар у розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень). Пунктом 4.3 передбачено, що сторони за взаємною згодою можуть збільшити розмір гонорару.
Тобто, сторони в договорі узгодили розмір гонорару адвоката в розмірі 1500,00 грн, а додаткових угод щодо зміни цих умов договору матеріали справи не містять.
Відтак, з урахуванням часткового задоволення позову, співмірності та пропорційності витраченого часу, складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг, критерію розумності, зважаючи на предмет спору та те, що судова практика у цій категорії спорів є чисельною і сталою, а розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, колегія суддів дійшла висновку, що сума судових витрат позивача на оплату правничої допомоги в суді першої інстанції, яка підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, має становити 1500,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином, з огляду на зміст ч. 1 ст. 308 КАС України, в іншій частині рішення суду першої інстанції перегляду не підлягає.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. 
Згідно ст. 317 КАС України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для зміни або скасування такого рішення, тому колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити в частині розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями  317,  321,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року у справі № 280/5926/22 – змінити, виклавши абзац 5 його резолютивної частини в наступній редакції:
«Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (ЄДРПОУ 20490012) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.) та витрати на правничу допомогу у сумі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот  гривень).»
В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 січня 2023 року у справі № 280/5926/22 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко