УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 червня 2023 року
м. Київ
справа № 612/33/23
провадження № 51-3749ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року, яку постановлено в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022226110000208, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Близнюки, Близнюківський район Харківської області, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше не судимої;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК України).
Суть питання
За вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 26 січня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 год.
Постановлено речовий доказ - мобільний телефон марки XIAOMI 4X, IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , залишити обвинуваченій ОСОБА_6 , як власниці.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою і засуджено за те, що вона 21 квітня 2022 року, точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, перебуваючи в АДРЕСА_1 , особисто подала заяву про взяття її на облік ВПО в електронній формі за допомогою мобільного додатка Порталу Дія, де вказала недостовірні дані щодо адреси свого фактичного місця проживання/перебування, а саме АДРЕСА_1 . Внаслідок чого, їй було безпідставно нараховано та виплачено бюджетні кошти у вигляді державної допомоги ВПО, за березень-серпень 2022 року в розмірі 12 тис. грн, якими остання розпорядилася на власний розсуд, чим завдала Державі, в особі Міністерства соціальної політики України, майнову шкоду на вказану суму.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 05 квітня 2023 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати рішення апеляційного суду стосовно засудженої ОСОБА_4 і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор вважає безпідставними мотиви апеляційного суду, на яких цей суд відхилив його доводи щодо застосування спеціальної конфіскації до мобільного телефону, який визнано речовим доказом в цій справі. Крім того, прокурор зазначає, що апеляційний суд не дав вичерпної відповіді на доводи його апеляційної скарги щодо застосування спеціальної конфіскації та не навів переконливих підстав для залишення цієї скарги без задоволення, що свідчить про недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Доведеності винуватості засудженої ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, правильність кваліфікації її дій за ч. 1 ст. 190 КК України, Верховний Суд не перевіряє, оскільки законність й обґрунтованість судових рішень у цій частині прокурор не оскаржує.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Як було зазначено вище, прокурор подав касаційну скаргу, в якій, серед іншого, просив скасувати рішення апеляційного суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме статей 96-1 і 96-2 КК України.
Оцінюючи доводи прокурора, Суд виходить з такого.
Так, апеляційний суд, усупереч доводам апеляційної скарги прокурора, не знайшов підстав для застосовування спеціальної конфіскації до мобільного телефону марки XIAOMI 4X, IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 , в корпусі чорного кольору, оскільки вважав, що вказаний телефон визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а не знаряддям злочину. Крім того, апеляційний суд зазначив про те, що зі змісту обвинувального акту слідує, що при викладені фактичних обставин скоєння обвинуваченою ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, не зазначено про використання нею оспорюваного мобільного телефону.
Верховний Суд погоджується з таким рішенням суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Таким чином, з огляду на вказані законодавчі норми спеціальна конфіскація може бути застосована до майна засудженого, яке використовувалось як знаряддя вчинення злочину.
Проте прокурор, вказуючи у своїй касаційній скарзі, що до обвинувального акту долучені матеріали кримінального провадження, які містять відомості про вчинення ОСОБА_7 проступку з використанням конкретного мобільного телефону, не деталізує, які саме це документи, і яким чином вони підтверджують, що зазначений телефон є знаряддям злочину і відносно нього має застосовуватись спеціальна конфіскація.
Крім того, хоч прокурор і посилається у своїй касаційній скарзі на порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК України, однак він не наводить конкретних доводів, які б дозволили Верховному Суду дійти таких же висновків.
При цьому Верховний Суд звертає увагу, що згідно усталеної позиції Верховного Суду, суд апеляційної інстанції повинен перевіряти і аналізувати доводи наведені в апеляційній скарзі і давати вичерпну відповідь лише на важливі і доречні аргументи.
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що ухвала апеляційного суду є належно умотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам ст. 419 КПК України, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався при постановленні рішення.
Твердження, наведені прокурором у касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, і не містять вагомих доводів, які би дозволили Верховному Суду дійти переконання, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права або з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які можуть поставити під сумнів їх законність.
З огляду на наведене підстави для задоволення касаційної скарги прокурора відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Харківського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                ОСОБА_3