ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2023 р.	Справа № 552/4485/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Дуднік Н.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та Департаменту патрульної поліції на додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави (головуючий І інстанції Кузіна Ж.В.) від 12.12.2022 року по справі № 552/4485/22
за позовом ОСОБА_1 
до Департаменту патрульної поліції, Дубини Костянтина Вікторовича інспектор 3-ї роти 1-го батальйону УПП в Полтавській області
про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Київського районного суду м. Полтави із позовною заявою, в якій просив:
скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР № 5661920 від 25.07.2022 р. про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП;
стягнути судові витрати з оплати правничої допомоги у розмірі 35500,20 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15.11.2022 року по справі № 552/4485/22 позовні вимоги задоволено.
Скасовано постанову серії ЕАР № 5661920 від 25 липня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 125 КУпАП та закрито провадження по справі.
21.11.2022 р. ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Полтави з заявою про ухвалення додаткового рішення посилаючись на те, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15.11.2022 року скасовано постанову серії ЕАР № 5661920 від 25 липня 2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП та закрито провадження по справі. Вказав, що витрати на правову допомогу склали 69390 грн. 29 коп., які просив стягнути на його користь.
Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12.12.2022 року по справі № 552/4485/22 заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 552/ 4485/22 задоволено частково.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 6000 грн. судових витрат.
У задоволенні заяви в іншій частині відмовлено.
Відповідач не погодився з додатковим рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Позивач також не погодився з додатковим рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмовлених вимог та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому послався на необґрунтованість наведених в ній доводів, просив залишити її без задоволення.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу позивача не подав.
За правилами ч. 1 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -  КАС України), адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Сторони про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Також, у відповідності до положень ст. 268 КАС України на веб-порталі “Судова влада” розміщено повідомлення про виклик у судове засідання учасників справи.
Від позивача 08.05.2023 р. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та за відсутності його представника.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши додаткове рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційних скарг, відзив на апеляційну скаргу відповідача, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 15 листопада 2022 року Київським районним судом м. Полтави по адміністративній справі № 552/4485/22  за позовом ОСОБА_1 до Дубина Костянтина Вікторовича інспектора 3-ї роти 1-го батальйону УПП в Полтавській області, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення скасовано постанову серія ЕАР № 5661920 від 25 липня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 125 КУпАП та закрито провадження по справі. Питання про судові витрати не вирішувалось.
У ході судового розгляду, позивачем та його представником в порядку ч. 3 ст. 143 КАС України подано заяву про надання доказів на підтвердження розміру понесених позивачем витрат.
21 листопада 2022 року позивачем, через підсистему «Електронний суд» подана заява про ухвалення додаткового рішення, а саме про стягнення з Департаменту патрульної поліції, за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача 69390 грн. 29 коп. та надано  опис наданих послуг по справі, що включають: консультацію по справі з вивченням документів – 500 грн., участь у розгляді справи 6200 грн., час адвоката затрачений на дорогу 32000 грн., транспортні витрати (пальне) 20190 грн. 29 коп., досудовий аналіз справи 2500 грн., складання позовної заяви 5000 грн., складання заяви про винесення додаткового рішення 3000 грн.
Частково задовольняючи подану заяву суд першої інстанції зазначив, що оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, виходячи з критеріїв розумності розміру заявлених до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, їх необхідності та співмірності зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі та виходячи із загальних засад адміністративного законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників та обставин цієї справи, складністю справи, суд дійшов до висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
В доводах апеляційної скарги відповідач по справі послався на те, що сума витрат у розмірі 6000,00 грн. за надання адвокатських послуг, щодо скасування постанови, якою накладено стягнення у вигляді попередження не охоплюється поняттям обґрунтованості та пропорційності щодо предмета спору. Також вказує, що ця справа відноситься до категорії справ незначної складності.
В свою чергу, позивач в доводах поданої апеляційної скарги посилається на те, що під час мотивування часткового, лише на 10% витрат, відшкодування позивачеві витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції послався на позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04. Вказує, що саме таким був розмір витрат, заявлений позивачем до відшкодування. Зокрема, одним із пунктів витрат, заявлених до відшкодування, була оплата витрат участі адвоката під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в УПП м. Полтави 25.07.2022 р. Зазначає, що судове рішення у справі від 15.11.2022 р. відповідачами не оскаржено, отже, якщо б відповідач одразу погодився з необхідністю закриття провадження по справі, позивач не поніс би подальші витрати, а внаслідок винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕАР № 5661920 - подальші витрати позивача стали неминучими та фактичними. 
Також зазначив, що в оскаржуваному додатковому рішенні суд послався на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). З детального розрахунку чітко вбачається, що було 7 судових засідань, а через введення воєнного стану на території України позивач позбавлений можливості здійснювати захист своїх прав в суді за місцем свого проживання - в Орджонікідзевському районному суді м. Харкова. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14 березня 2022 року № 7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)» змінено територіальну підсудність судових справ в умовах воєнного стану. Вказує, що Київський районний суд м. Полтави є значно віддаленим від місця мешкання позивача, а з детального розрахунку витрат вбачається, що правова допомога надавалась адвокатом 7 разів в судовому засіданні, про що свідчать матеріали судової справи.
Дослідивши матеріали справи, зміст позову, надані позивачем до суду докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, фактичне заявлення відповідачами клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи категорію та рівень складності справи, застосоване адміністративне стягнення у вигляді попередження, беручи до уваги критерії співмірності заявлених до відшкодування витрат із наданими адвокатом послугами, витраченим адвокатом часом та обсягом виконаних робіт, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Судовим розглядом встановлено, що 20.01.2020 року між Адвокатським бюро «Ольга Бикова» і ОСОБА_1 укладено адвокатську угоду, відповідно до умов якої Клієнт доручає, а адвокат зобов`язується надавати клієнту послуги – правову допомогу з питань діючого законодавства у сфері цивільного, господарського, трудового, адміністративного, кримінального та інших правовідносин пов`язаних з діяльністю клієнта на умовах передбачених цією угодою.
Відповідно до пункту 3.2.4. « Клієнт зобов`язаний проводити оплату наданих послуг за цим договором у відповідності до встановленого цим договором порядку за фактично надані послуги.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано наступні документи: Адвокатську угоду від 20.01.2020р. та 31.12.2021р.; Додаткову угоду № 1Г про погодження сторонами розміру гонорару від 15.11.2022 р.; Звіт наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги від 15 листопада 2022 року; Акт здачі-прийняття послуг до договору від 15 листопада 2022 року; чеки на транспортні витрати.
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву посилався на необґрунтованість попереднього розрахунку витрат на правову допомогу та зазначив, що витрати у такій сумі за скасування постанови , якою накладено стягнення у вигляді попередження не охоплюються поняттям обґрунтованості та пропорційності щодо предмета спору, справа є незначної складності. Зазначив, що вказана адміністративна справа є типовою, із сформованою однозначною правовою позицією судів щодо вирішення подібних спорів. Просив врахувати правову позицію Європейського суду з прав людини, а саме що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Колегія суддів зазначає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 132 КАС України).
Частиною 6 ст. 139 КАС України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Так, згідно з ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).
Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підстав доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Згідно з п.п. 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Таким чином, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які входять до предмета доказування у справі, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При цьому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19.
Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 року у справі № 904/8308/17 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, висловленою в постанові від 23.04.2019 року у справі № 826/9047/16.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 02.09.2020 року у справі №826/4959/16 вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися у тому числі через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.
У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Колегія суддів зазначає, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, суд визначив зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла до висновку, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, оскільки вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Як вказувалося вище, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у цій справі, заявником до суду першої інстанції подано детальний опис наданих послуг по справі, що включають: консультацію по справі з вивченням документів – 500 грн., участь у розгляді справи 6200 грн., час адвоката затрачений на дорогу 32000 грн., транспортні витрати (пальне) 20190 грн. 29 коп., досудовий аналіз справи 2500 грн., складання позовної заяви 5000 грн., складання заяви про винесення додаткового рішення 3000 грн.
Загальна сума витрат на правничу допомогу складає 69390,29 грн.
Що стосується витрат, понесених позивачем за участь адвоката під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності в Управлінні патрульної поліції м. Полтави 25.07.2022 р. (загальна сума витрат в цій частині складає 7650,00 грн.), ці витрати не є витратами, понесеними стороною під час розгляду адміністративної справи № 552/4485/22.
Що стосується витрат за складення позовної заяви (15 аркушів) та формування пакету додатків до неї (14 аркушів), направлення до суду, досудовий аналіз справи (загальна сума витрат в цій частині складає 7500,00 грн.), то дослідивши зміст поданої позовної заяви, яка складається з короткого опису обставин справи та в основному складається із цитування правових норм, на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог, колегія суддів дійшла до висновку, що обґрунтованим та співмірним відшкодуванням витрат на правничу допомогу в цій частині є сума у розмірі 1000,00 грн.
Що стосується участі адвоката у розгляді справи 19.08.2022 р. (вартість послуги – 500,00 грн.), то згідно протоколу судового засідання, адвокат брав участь у засіданні з 11:21:24 по 11:33:34, а тому суд дійшов висновку, що витрати в цій частині є обґрунтованими.
Що стосується участі адвоката у розгляді справи 29.08.2022 р. (вартість послуги – 500,00 грн.), то згідно довідки суду, судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, а тому суд дійшов висновку, що витрати в цій частині є необґрунтованими.
Що стосується участі адвоката у розгляді справи 30.09.2022 р. (вартість послуги – 200,00 грн.), то згідно довідки суду, судове засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, а тому суд дійшов висновку, що витрати в цій частині є необґрунтованими.
Що стосується участі адвоката у розгляді справи 19.10.2022 р. (вартість послуги – 500,00 грн.),  в матеріалах справи відсутні відомості про проведення судового засідання у справі в цей день, оскільки з 30.09.2022 розгляд справи був відкладений на 27.10.2022, про що свідчить відповідна повістка (а.с. 49), а тому суд дійшов висновку, що витрати в цій частині є необґрунтованими.
Що стосується участі адвоката у розгляді справи 27.10.2022 р. (вартість послуги – 500,00 грн.), то згідно довідки суду, сторони у судове засідання не прибули, а розгляд справи було відкладено на 10.11.2022 (а.с. 53), а тому суд дійшов висновку, що витрати в цій частині є необґрунтованими.
Що стосується участі адвоката у розгляді справи 10.11.2022 р. (вартість послуги – 1000,00 грн.), то згідно протоколу судового засідання, адвокат брав участь у засіданні з 14:16:54 по 14:52:24, а тому суд дійшов висновку, що витрати в цій частині є обґрунтованими.
Що стосується участі адвоката у розгляді справи 15.11.2022 р. (вартість послуги – 2000,00 грн.), то згідно протоколу судового засідання, адвокат брав участь у засіданні з 09:40:01 по 15:29:17, а тому суд дійшов висновку, що витрати в цій частині є обґрунтованими.
Що стосується витрат в частині часу адвоката, витраченого на дорогу Харків-Полтава-Харків та транспортних витрат на пальне, на підтвердження чого заявником надані касові чеки з АЗС (загальна сума витрат – 39294,35 грн.), суд зазначає, що під час судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач вказав про те, що в судові засідання до м. Полтави він їздив належним йому транспортним засобом разом із адвокатом. 
Разом з тим, суд вважає, що надані чеки (квитанції) на придбання пального не є належними та допустимими доказами заявлених понесених витрат, пов`язаних із явкою до суду, оскільки вказані чеки (квитанції) не є проїзними документами у розумінні законодавства, що можуть слугувати належними підставами для відшкодування відповідних витрат, не дають можливості встановити, що саме це пальне використовувалося представником позивача для проїзду до суду для участі в судових засіданнях. В судовому засідання позивач також пояснив, що оплата пального для поїздок здійснювалась як позивачем так і  адвокатом. Проте, ні позивач ні адвокат не зазначили конкретні суми витрат  та кількість використаного пального.
Що стосується часу витраченого адвокатом на дорогу Харків-Полтава-Харків, колегія суддів зазначає, що участь у судовому засіданні є не формальною присутністю на ньому, а є підготовкою адвоката до цього засідання, витраченим часом на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікуванням та безпосередньою участю у судовому засіданні. Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання, є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час.
З огляду на це колегія суддів вважає, що такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установи та очікування, є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта, а тому з урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що заявлені заявником до відшкодування витрати за час витрачений адвокатом на дорогу Харків-Полтава-Харків на сім судових засідань у загальному розмірі 28000,00 грн. є завищеними, оскільки 19.10.2022 р. сторони у судове засідання не з`явилися, а розмір відшкодування у іншій частині є неспівмірним та непропорційним розміру таких витрат до предмета спору, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що відшкодуванню в цій частині підлягають витрати у розмірі 1000,00 грн.
Що стосується заявлених до відшкодування витрат у розмірі 3000,00 грн. в частині складення заяви про винесення додаткового рішення, формування пакету додатків до нього, направлення до суду, то витрати в цій частині також є завищеними, неспівмірними та непропорційними розміру таких витрат до предмета спору, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що відшкодуванню в цій частині підлягають витрати у розмірі 500,00 грн.
Також суд зазначає, що посилання відповідача на незначну складність справи, а також на те, що предметом спору у цій справі є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, якою на особу накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження, з урахуванням встановлених обставин справи та наданих заявником доказів на понесення витрат, не є достатньою підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.
На підставі цього, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що витрати на правничу допомогу у сумі 6000,00 грн. є співмірними із складністю цієї справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт у суді першої інстанції та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому, такі витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Згідно з ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване додаткове рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департаменту патрульної залишити без задоволення.
Додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 12.12.2022 року по справі № 552/4485/22 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    А.М. Григоров   	

Повний текст постанови складено  08.05.2023 року