ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 травня 2023 року           справа №360/4404/21 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача  Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д.,  Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луганської обласної прокуратури  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 р.  у справі  № 360/4404/21 (головуючий І інстанції Т.В. Смішлива)   за позовом    ОСОБА_1   до   Луганської обласної прокуратури  про  стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, - 
                                                            ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Луганськаої обласної прокуратури, в якому просила: стягнути з Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі № 360/2157/20 про поновлення на посаді ОСОБА_1 за період з 17.12.2020 по 19.07.2021 у розмірі 146947,68 грн.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено, а саме суд: стягнув з Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 17 грудня 2020 року по 19 липня 2021 року в сумі 146947,68 грн з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1469,48 грн.
Відповідач, з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що право позивача претендувати на стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі матеріальний закон пов`язує виключно із виданням роботодавцем відповідного наказу, фактичним допуском незаконно звільненого до роботи. При цьому, суд також має встановити вину роботодавця у невиданні наказу про поновлення працівника на роботі. 
Таким чином, процес поновлення на роботі здійснюється за принципом диспозитивності, тобто, за наявності волевиявлення особи. Для цього необхідна або заява від особи, яка бажає поновитись на посаді та працювати, або відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про поновлення на роботі.
Водночас, позивач з дня винесення судом рішення взагалі із заявами щодо поновлення на роботі відповідно до судового рішення ні до Луганської обласної прокуратури, ні до органів державної виконавчої служби для примусового виконання не зверталася. 
Разом з цим слід зазначити, що наказом прокурора Луганської області від 13.05.2020 № 612к ОСОБА_1 з 14.05.2020 було призначено на посаду головного спеціаліста режимно-таємної частини (на правах відділу) прокуратури Луганської області за результатами добору шляхом укладення контракту про проходження державної служби на період дії карантину.
У зв`язку з закінченням строку призначення на посаду державної служби наказом керівника Луганської обласної прокуратури від 25.05.2021 № 756к ОСОБА_1 з 31.05.2021 звільнено з займаної посади.
У подальшому наказом керівника обласної прокуратури від 25.05.2021 № 762к ОСОБА_1 , як переможця конкурсу призначено з 01.06.2021 на посаду головного спеціаліста відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтриманням публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Луганської обласної прокуратури.
З вказаної посади ОСОБА_1 звільнено з 20.07.2021 згідно з наказом керівника обласної прокуратури від 19.07.2021 № 1034к на підставі її заяви від 19.07.2021 за угодою сторін.
Наказ від 20.07.2021 № 1052к про її поновлення на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області видано на підставі рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 у справі № 360/2157/20.
Таким чином, ОСОБА_1 , працюючи за результатами конкурсного відбору на посадах державної служби в органах обласної прокуратури, не виявила бажання поновлення на посаді прокурора та лише 19.07.2021 подала заяву про звільнення із займаної посади.
Отже, рішення адміністративного суду було виконане в добровільному порядку.
З огляду на викладене, порушень вимог статті 236 КЗпП України з боку Луганської обласної прокуратури не вбачається, а відтак відсутні підстави для виплати позивачу середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Луганська обласна прокуратура ухилялася від виконання обов`язку поновити позивача на посаді, що має наслідком застосування норм ст. 236 КЗпП України.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20 липня 2012 року працювала в органах прокуратури України (арк. спр. 10-11).
Наказом прокурора Луганської області від 30 квітня 2020 року № 520к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України “Про прокуратуру” з 05 травня 2020 року.
Наказом прокурора Луганської області від 13 травня 2020 року № 612к призначено ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста режимно-таємної частини (на правах відділу) прокуратури Луганської області з 14 травня 2020 року (арк. спр. 56).
Наказом керівника Луганської обласної прокуратури від 25 травня 2021 року № 756к звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста режимно-таємної частини (на правах відділу) прокуратури Луганської області з 31 травня 2021 року у звязку із закінченням строку призначення на посаду державної служби (арк. спр. 57).
Наказом керівника Луганської обласної прокуратури від 25 травня 2021 року № 762к призначено ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами , які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Луганської обласної прокуратури з 01 червня 2021 року (арк. спр. 58).
ОСОБА_1 19 липня 2021 року подала заяву про її звільнення з займаної посади за угодою сторін з 20 липня 2021 року (арк. спр. 61). 
Наказом керівника Луганської обласної прокуратури від 19 липня 2021 року № 1034к звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами , які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Луганської обласної прокуратури за угодою сторін з 20 липня 2021 року (арк. спр. 59).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 360/2157/20, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року, (арк. спр. 15-40, 83-94) задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Луганської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу від 30.04.2020 № 520к, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме:
визнано протиправним та скасовано рішення кадрової комісії № 1 з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора від 10.04.2020 № 283 “Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки” прийняте відносно ОСОБА_1 ;
визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Луганської області від 30.04.2020 № 520к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області з 05 травня 2020 року;
поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області з 06 травня 2020 року;
стягнуто з Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 травня 2020 року по 16 грудня 2020 року у сумі 159193,32 грн з відрахуванням обов`язкових податків та зборів;
в решті позовних вимог відмовлено.
допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць у розмірі 21429,80 грн з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.
Наказом керівника Луганської обласної прокуратури від 20 липня 2021 року № 1052к скасовано наказ прокурора Луганської області від 30 квітня 2020 року № 520к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області з 05 травня 2020 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області з 06 травня 2020 року (арк. спр. 60).
Згідно з довідкою Луганської обласної прокуратури від 26 жовтня 2021 року за  № 21-679вих-21 ОСОБА_1 у березні 2020 року фактично відпрацювала 8 робочих днів, у квітні 2020 року – 21 робочий день. Сума нарахованої заробітної плати, яка враховується при обчисленні середньої заробітної плати, 8 робочих днів у березні 2020 року складає 8163,73 грн, у квітні 2020 року за 21 робочий день нараховано заробітної плати у сумі 21429,80 грн (арк. спр. 62, 138).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
За частиною 2 статті 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Не виконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
За правилами частини 2 статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.
Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Суд зазначає, що стаття  не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі в разі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, зокрема пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказує на його бажання бути поновленим на роботі.
Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема, у постановах від 31.07.2019 № 813/593/17, від 24.09.2019 № 826/16191/17, від 03.10.2019 у справі № 804/8042/17, що положення Кодексу законів про працю України не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткових дій, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.
Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.
Таким чином, згідно з статтею 236 КЗпП  України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що наявність вини відповідача в затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог. Наявність вини випливає з норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.
Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 802/1183/16-а, від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц і від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16, від 02 жовтня 2019 року у справі №823/1507/18, та правовою позицією колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України викладеною у постанові від 23 червня 2015 року у справі № 21-63а15.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
Також,  Верховний Суд вже неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх обов`язків. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи,  фактично допущено до роботи такого працівника та внесено відповідні записи до трудової книжки.
КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону № 1404-VIII.
При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18, від 24 вересня 2021 року у справі №640/755/19, від 20 жовтня 2022 року у справі №160/12318/21, від 30 листопада 2022 року у справі № 240/12764/21, від 08 грудня 2022 року у справі № 280/2481/21.
Як свідчать матеріали справи підставою для висновків суду по цій справі про протиправну бездіяльність відповідача щодо несвоєчасного виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 360/2157/20, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року,  допущенного до негайного виконання у частині поновлення позивача на посаді слугувала наявність зазначеного судового рішення яким позивача поновлено на посаді та яке звернуто до негайного виконання.
Отже, існування зазначеного судового рішення породжує у відповідача обов`язок його виконання щодо поновлення позивача на вказаній посаді, який має бути здійснений, шляхом видання відповідачем відповідного наказу.
Період затримки  виконання рішення є період з 17.12.2020 по 19.07.2021.
Водночас, як встановив суд апеляційної інстанцій, позивач з 14 травня 2020 року,  тобто на день прийняття судового рішення про скасування наказу прокурора Луганської області від 30.04.2020 № 520к про звільнення позивача з посади прокурора та поновлення її на посаді, перебувала з відповідачем у трудових відносинах та отримувала заробітну плату за виконувану роботу, обіймаючи посаду з 14 травня 2020 року головного спеціаліста режимно-таємної частини (на правах відділу) прокуратури Луганської області та з  01 червня 2021 року посаду головного спеціаліста відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Луганської обласної прокуратури. 
Тобто, позивач у спірний період безперервно, з дати прийняття судом рішення  про поновлення позивача на посаді, перебувала у трудових відносинах з відповідачем та отримувала заробітну плату. 
У постанові від 24 січня 2019 року у справі № 760/9521/15-ц Верховний Суд вказав, що за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.
Матеріали справи свідчать, що 19 липня 2021 року позивач подала заяву про її звільнення з займаної посади за угодою сторін з 20 липня 2021 року. 
Своєю чергою, як зазначалось, наказом керівника Луганської обласної прокуратури від 20 липня 2021 року № 1052к скасовано наказ прокурора Луганської області від 30 квітня 2020 року № 520к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області з 05 травня 2020 року; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтриманням державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області з 06 травня 2020 року.
Наведене свідчить про винятковість спірних правовідносин, які склались у цій справі, адже у період, за який позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 360/2157/20, вона безперервно перебувала у трудових відносинах з відповідачем у спірний період, тобто фактично виконувала трудові обов`язки, що свідчить про створення прокуратурою Луганської області умов, за яких позивач може їх здійснювати.
При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, постановою Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №360/2157/20 задоволено касаційні скарги Луганської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора, скасовано рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі № 360/2157/20, ухвалено у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури, Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення і наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено. 
Отже, постановою Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №360/2157/20 скасовано рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 360/2157/20 та постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову, отже на даний час рішення суду яке стало підставою для задоволення позовних вимог в цій справі, скасовано.
 Варто зазначити, що затримка виконання судового рішення за своєю суттю носить компенсаційний характер заходів відповідальності для органу, який незаконно звільнив працівника.
 Водночас суд вважає, що працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Такий же правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року в аналогічному спорі у справі № 240/12764/21.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, порушень вимог статті 236 КЗпП України з боку Луганської обласної прокуратури не вбачається, а відтак відсутні підстави для виплати позивачу середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасним виконанням судового рішення про поновлення на роботі.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач ухилявся від виконання обов`язку поновити позивача на посаді, що має наслідком застосування норм ст. 236 КЗпП України.
Відтак, підстав для задоволення позову не існує.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення невірно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду – скасуванню, з ухваленням нової постанови про відмову в позові.
У зв`язку з відмовою позивачеві в задоволенні позовних вимог, понесені ним судові витрати йому не відшкодовуються. Витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані зі сплатою судового збору, за діючим процесуальним законодавством відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-
                                                         ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Луганської обласної прокуратури  на рішення  Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 р.  у справі  № 360/4404/21 – задовольнити повністю.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2021 р.  у справі  № 360/4404/21 – скасувати повністю.
Прийняти нову постанову.
В задоволенні позову ОСОБА_1   до Луганської обласної прокуратури  про  стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду – відмовити повністю.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано 03 травня 2023 року.

Колегія суддів                                                                      Е.Г. Казначеєв

                                                                                                    І.В. Геращенко

                                                                                                    І.Д. Компанієць