ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м      У к р а ї н и

25 квітня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/15727/22	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Чередниченка В.Є., Панченко О.М.,     
за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М.   
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу:	 ОСОБА_1 	
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 27.12.2022р. у справі №160/15727/22	
за  позовом:	ОСОБА_1 	
до:   про:	Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровської області та Державної міграційної служби   визнання протиправними дій та скасування висновку і наказу 	

ВСТАНОВИВ:

           04.10.2022р. адвокат Скирда В.І., який є представником ОСОБА_1 , за допомогою засобів поштового зв`язку звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області (далі - ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області), Державної міграційної служби України (далі - ДМСУ) про  визнання протиправними дій  та скасування висновку і наказу, судом першої інстанції позов зареєстровано 11.10.2022р.  / а.с. 1-6, 33 том 1/.
Дніпропетровським окружним адміністративним судом 12.10.2022р. за вищезазначеним позовом  відкрито провадження у адміністративній справі №160/15727/22 і справу призначено до судового розгляду / а.с. 35 том 1/.
Представник позивача, посилаючись у позові на те, що позивач - ОСОБА_1 ,  народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Киселівка, Снігурівського району, Миколаївської обл., на момент проголошення незалежності України він знаходився на території російської федерації та отримав громадянство російської федерації, а у 1992р. позивач  приїхав в Україну на постійне проживання та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , про що була відмітка у його паспорті  громадянина СРСР, який видано 24.05.1982р. У червні 1992р.  він уклав шлюб з ОСОБА_2 , у жовтні 1995р. змінив прописку та був прописаний за адресою АДРЕСА_2 , що також відображено в його паспорті. У грудні 2003р. шлюб між позивачем  та ОСОБА_3 розірвано, а рішенням суду від 30.06.2004р. позивача визнано втратившим право на житлову площу за адресою АДРЕСА_2 , та на підставі цього рішення суду позивача знято з реєстрації за цією адресою про що зроблено відмітку в його паспорті  громадянина СРСР, який видано 24.05.1982р. 17.11.2008р. ОСОБА_1  отримав посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , а з 27.11.2008р. його зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 , про що зроблено відмітки в його паспорті та посвідці на постійне проживання в Україні. 03.11.2010р. позивачу  було видано нову посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 безстроково та у цій довідці є відмітка про те, що позивач зареєстрований за адресою   АДРЕСА_3 , у подальшому, у грудні 2021р. позивач звернувся до ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області з заявою про обмін посвідки на постійне проживання через її непридатність для подальшого використання, а у серпні 2022р. ним отримано лист ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області від 30.05.2022р.. яким його повідомлено, що наказом ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області №76 від 10.05.2022р., на підставі висновку ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області від 26.01.2022р., визнано недійсними та такими, що підлягають вилученню та знищенню видані позивачу посвідки на постійне проживання. Позивач вважає висновок відповідача від 26.01.2022р. та прийнятий ним на підставі нього висновку наказ №76 від 10.05.2022р. необґрунтованими та безпідставними, а дії відповідача щодо їх прийняття протиправними з огляду на те, що  03.11.2010р. позивач  отримав посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 з терміном дії безстроково та користувався нею, що свідчить про те, що він протягом досить тривалого часу користувався цією посвідкою з 2010р. по 2022р.,  маючи при цьому обґрунтоване сподівання на належне виконання суб`єктом владних повноважень (міграційним органом) своїх повноважень під час її оформлення в частині здійснення належної перевірки наявності підстав для отримання ним такої посвідки, тому в межах спірних відносин він не повинен нести негативні наслідки протиправної поведінки державного органу (у даному разі міграційного органу), оскільки порушення відбулося не з його вини, а виправлення допущеної помилки шляхом прийняття рішення (висновку) про визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки є неприпустимим. Також позивач вважає, що перебування іноземця чи особи без громадянства на території України на законних підставах є визначальним для встановлення його правового статусу. Враховуючи наведене просив суд: - визнати протиправними дії ГУ ДМСУ у Дніпропетровській області щодо складання висновку від 26.01.2022р.  про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину російської федерації ОСОБА_1 ; - скасувати висновок від 26.01.2022р.  про розгляд матеріалів щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину російської федерації ОСОБА_1 ; - визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України № 76 від 10.05.2022 р. про визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 17.11.2008р. та серії НОМЕР_2 від 03.11.2010р. на ім`я ОСОБА_1 . 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.12.2022р. у справі №160/15727/22 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до  ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області, ДМСУ про  визнання протиправними дій  та скасування висновку і наказу відмовлено / а.с. 220-223 том 1/
Позивач,  не погодившись з рішенням суду першої інстанції від 27.12.2022р. у цій справі, 11.01.2023р. за допомогою засобів поштового зв`язку  подав  апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції , яка зареєстрована 24.01.2023р. /а.с. 1-15,16 том 2/ 
З метою забезпечення розгляду вищезазначеної апеляційної скарги ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.01.2023р.  з суду першої інстанції витребувано матеріали справи  №160/15727/22 / а.с. 18 том 2/, які надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду 03.02.2023р.  / а.с. 20 том 2/.
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023р.  у справі №160/15727/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.12.2022р. у справі №160/15727/22 /а.с. 21 том 2/ та справу призначено до розгляду у судовому засіданні о 15-00 годин 28.02.2023р. /а.с. 22 том 2/, про що судом повідомлено учасників справи /а.с. 23-31 том 2/.
Позивач, посилаючись у апеляційній скарзі / а.с. 2-8 том 2/, на те, що судом першої інстанції під час розгляду цієї справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права, тому просив суд рішення суду першої інстанції від 15.12.2022р. у цій справі скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити вимоги адміністративного позову у повному обсязі. 
Відповідач - ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області,  та відповідач - ДМСУ, у письмовому відзивах на апеляційну скаргу / а.с. 38-48  том 2, а.с. 79-89 том 2, відповідно)/, заперечували проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції у цій справі постановлено обґрунтоване рішення без порушень норм чинного законодавства, просили суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 27.12.2022р. у цій справі залишити без змін. 
У судовому засіданні 28.02.2023р. через не явку у судове засідання позивача та/або його представника розгляд цієї справи відкладено на 15-00 годин 28.03.2023р. /а.с. 122 том 2/, про що судом повідомлено учасників справи / а.с. 123-130 том 2/, з аналогічних підстав розгляд цієї справи у судовому засіданні 28.03.2023р. відкладено на 13 годин 30 хвилин 25.04.2023р. / а.с. 151 том 2/, про що судом повідомлено учасників справи.  
У судовому засіданні 25.4.2023р. представник відповідачів заперечувала проти доводів апеляційної скарги, підтримала доводи викладені у письмових запереченнях відповідачів на апеляційну скаргу та просила суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції від 27.12.2022р. у цій справі залишити без змін. 
Позивач та/або його представник у судове засідання не з`явились, про день, годину та місце розгляду цієї справи апеляційним судом повідомлялись неодноразово за відомими суду адресами місцезнаходження та електронного зв`язку, які зазначені ними у позовній заяві та апеляційній скарзі / а.с. 23-31,124-130,152-159 том 2  /. За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутністю позивача та /або його представника.
Заслухавши у судовому засіданні представника відповідачів, перевіривши  доводи апеляційної скарги, матеріали адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  наступних підстав.
Під час розгляду цієї справи судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач у справі - ОСОБА_1 ,  народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Киселівка, Снігурівського району, Миколаївської обл., на момент проголошення незалежності України він знаходився на території російської федерації та отримав громадянство російської федерації, а у 1992р. позивач приїхав в Україну на постійне проживання та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , про що зроблено відмітку у паспорті позивача, як громадянина СРСР, який видано 24.05.1982р., позивач 06.06.1992р. уклав шлюб з ОСОБА_2 , у жовтні 1995р. позивач змінив прописку та був прописаний за адресою АДРЕСА_2 , що також відображено в його паспорті громадянина СРСР, який видано 24.05.1982р., шлюб між позивачем  та ОСОБА_3 розірвано у грудні 2003р., а рішенням суду від 30.06.2004р. позивача визнано втратившим право на житлову площу за адресою АДРЕСА_2 , та на підставі цього рішення суду позивача знято з реєстрації за цією адресою про що зроблено відмітку в його паспорті  громадянина СРСР, який видано 24.05.1982р., позивач у справі 17.11.2008р. отримав посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 , а з 27.11.2008р. його зареєстровано за адресою АДРЕСА_3 , про що зроблено відмітки в його паспорті та посвідці на постійне проживання в Україні, зазначені обставини підтверджуються належними письмовими доказами, які були досліджені судом під час розгляду справи / а.с. 15-20, 69-82,89/ та не заперечувались представника учасників справи під час її розгляду судом.  
У зв`язку з тим, що отримана позивачем у справі посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 17.11.2008р. підлягала обміну при досягненні 45 річного віку / а.с. 89,94 том 1/   ОСОБА_1 03.11.2010р. було видано нову посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 безстроково та у цій довідці є відмітка про те, що позивач зареєстрований за адресою   АДРЕСА_3  / а.с. 115  том 1/ 
Також під час розгляду цієї справи судом встановлено, що 02.12.2021р.  позивач звернувся до ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області з заявою про обмін посвідки на постійне проживання через її непридатність для подальшого використання, а у серпні 2022р. позивач отримав лист ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області від 30.05.2022р. /а.с. 21 том 1/ з якого йому стало відомо про те, що наказом ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області №76 від 10.05.2022р., на підставі висновку ГУ ДМСУ в Дніпропетровській області від 26.01.2022р., визнано недійсними та такими, що підлягають вилученню та знищенню видані позивачу посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_3 від 26.09.2009р. та серії ДП №20417/1201 від 07.12.2010р..
Так, 26.01.2022р.  ГУ ДМС України в Дніпропетровській області складено висновок про розгляд матеріалів справи щодо оформлення і видачі посвідки на постійне проживання в Україні громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з наданої суду ксерокопії якого / а.с. 120-122 том 1/ вбачається, що відповідачем в ході розгляду матеріалів особової справи позивача / а.с. 62-119 том 1/ встановлено, що 17.11.2008 року ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_1  був документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_4 ,  терміном дії-- безстроково, відповідно до висновку ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області від 17.11.2008р. ОСОБА_1 у 1992р.  прибув в Україну з РФ та постійно проживає по паспорту колишнього СРСР зразка 1974 р., та до матеріалів особової справи долучений паспорт громадянина колишнього СРСР зразка 1974р. ОСОБА_1 з відміткою про зняття з реєстраційного обліку з 30.06.2004 на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.06.2004р., яким був позбавлений права на житлову площу за адресою: АДРЕСА_2 , і цей факт припинив підстави для надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання в Україні з урахуванням положень , оскільки абзацом першим пункту 4 Розділу 5 «Прикінцевих положень» Закону України «Про імміграцію» встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності цим Законом (07.07.2001р.) і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні, вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну і зазначеним особам посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію, а положеннями п. 5 Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1983 від 26.12.2002р. чітко передбачалося, що для оформлення посвідки на постійне проживання особи, зазначені в абзаці другому Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», подають оригінал і копію паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відміткою про прописку чи посвідку на постійне проживання, при цьому розширене тлумачення умов, за яких можлива видача посвідки на постійне проживання в Україні, законодавством не передбачене, встановлено, що рішення про оформлення та видачу громадянину РФ ОСОБА_1 , посвідки на постійне проживання прийняте ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області з порушенням вимог законодавства, у зв`язку з чим видана на його підставі посвідка серії НОМЕР_2  від 03.12.2010р. згідно з вимогами пп. 8 п. 72, абз. 3 п. 73 Порядку, визнається наказом ДМС недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню.
Наказом Державної міграційної служби України №76 від 10.05.2022р.  на підставі висновку ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 26.01.2022р.  стосовно громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( п. 2 наказу), визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 17.11.2008р. та серії НОМЕР_2 від  03.11.2010р. / а.с. 58-61 том 1/.
Дії ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо складання висновку про розгляд матеріалів справи щодо оформлення і видачі посвідки на постійне проживання в Україні громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , сам висновок ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 26.01.2022р. та прийнятий ДМСУ наказ №76 від 10.05.2022р.  є предметом оскарження у цій справі.
Статтею 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України,-  за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземцям та особам без громадянства може бути надано притулок у порядку, встановленому законом.
Іноземець, відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Відповідно до п. 17 ст. 1 цього ж Закону  посвідка на постійне проживання це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні, а іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, відповідно до ч. 15 ст. 4 цього ж Закону, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
Порядок регулювання суспільних відносин у сфері імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено  Законом України «Про імміграцію» №2491-ІІІ від 07.06.2001р. (далі - Закон).
Імміграція, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону, це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант це іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію це рішення спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції та підпорядкованих йому органів, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
Пунктом 4 Розділу V «Прикінцеві положення» Закону передбачено, що вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну: іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності цим Законом і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні.
Особам, зазначеним у пункті 4 Прикінцевих положень, посвідка на постійне проживання видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію. На них поширюється чинність статей 12-15 цього Закону.
Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства та приймаючи до уваги встановлені судом під час розгляду цієї справи фактичні обставини, які свідчать про те, що позивач вперше  отримав посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 - 17.11.2008р., з 27.11.2008р. позивач був прописаний за адресою АДРЕСА_3 (про що наявна відповідна відмітка у посвідці на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від  17.11.2008р. /а.с. 113 том 1/), а на момент видачі  посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від  17.11.2008р. ОСОБА_1 знято з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 30.06.2004р. на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду, про що наявна відмітка у паспорті   громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року ОСОБА_1 , який долучено до матеріалів його справи / а.с. 107-112 том 1/, тому на час звернення із заявою про оформлення посвідки на проживання в Україні - у 2008 році, позивач не мав передбачених законом підстав для її отримання, при цьому необхідно зазначити що наведені  обставини не заперечувались сторонами у справі під час її розгляду судом. 
За приписами статті 12 Закону, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.
Пунктом 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України №1983 від 26.12.2002р. (далі - Порядок ), питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.
Пунктами 22-23 вищезазначеного Порядку передбачено, що для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону, що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.
ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.
На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.
Положеннями п. 24 Порядку передбачено, що  рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.
Положенням пункту 2.12 розділу ІІ Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 681 від 15.07.2013р., раніше видана посвідка на постійне проживання скасовується та вилучається територіальним органом або підрозділом ДМС в разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статей 12 і 13 Закону України «Про імміграцію»
Аналіз наведених вище норм чинного законодавства дає можливість зробити висновок про те, що підставою для вилучення у іноземця посвідки на постійне проживання в Україні є вмотивоване рішення компетентного органу про скасування раніше наданого дозволу на імміграцію.
Отже ГУ ДМС України в Дніпропетровській області через наявність долученого  до матеріалів особової справи паспорту громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року ОСОБА_1  з відміткою про зняття з реєстраційного обліку з 30.06.2004 на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30.06.2004р., яким був позбавлений права на житлову площу за адресою: АДРЕСА_2 , зроблено висновок про відсутність підстави для надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання в Україні позивача, оскільки абз. 1 п. 4 Розділу 5 «Прикінцевих положень» Закону встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності цим Законом (07.07.2001) і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні, вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну, та отримують посвідку на постійне проживання за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію, що відображено у відповідному висновку від 26.01.2022р. / а.с. 120-122 том 1/, і саме на підставі цього висновку наказом ДМСУ №76 від 10.05.2022р. визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 17.11.2008р. та серії НОМЕР_2 від  03.11.2010р. видані ОСОБА_1 (п. 2 наказу) /а.с. 58-61 том 1/.
З огляду на вищенаведене колегія суддів вважає, що відсутність відмітки про прописку у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року позивача у справі , на момент видачі посвідки на постійне проживання, яке мало місце у листопаді 2008р.  є підставою для вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 17.11.2008р. та серії НОМЕР_2 від  03.11.2010р., що свідчить про те, що відповідачі у справі, які у спірних відносинах виступають у якості суб`єктів владних повноважень, під час  прийняття висновку від 26.01.2022р. та  наказу № 76 від 10.05.2022р. діяли в межах повноважень та у спосіб, який визначено чинним законодавством і суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстави для визнання таких дій та рішень протиправними і постановив у цій справі обґрунтоване рішення про відмову позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову через їх необґрунтованість та безпідставність. 
Враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи та приймаючи до уваги норми чинного законодавства, які регулюють спірні відносини, що виникли між сторонами у цій справі, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про відмову позивачу у задоволенні вимог адміністративного позову у повному обсязі через їх необґрунтованість те безпідставність і зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, тому враховуючи, що під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, необхідно рішення суду  першої інстанції від 27.12.2022р.  у цій адміністративній справі  залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача  необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі зводяться до переоцінки заявниками апеляційних скарг доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду цієї адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі.
На підставі викладеного, керуючись  ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.12.2022р. у справі №160/15727/22 -  залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.
                    Повний текст постанови виготовлено та підписано 05.05.2023р.    
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко