УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 345/1407/22
провадження № 51-2571ск23
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого                                                            ОСОБА_1 , 
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2022 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 23 січня 2023 року щодо неї.
 
Зміст судових рішень 
 
За вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватою і засуджено за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі ? КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.
 
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задоволено та стягнуто з засудженої  ОСОБА_4 на її користь 5 000 грн відшкодування завданої моральної шкоди.

Суд першої інстанції розглянув справу з урахуванням вимог ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта і визнав ОСОБА_4 винуватою у пред`явленому обвинуваченні.
 
Як установив суд, потерпіла ОСОБА_5 , 28 травня 2022 року близько 21:25, перебувала в м. Калуш (вул. Чорновола, 72), поблизу притулку для тварин «Дім Сірка», куди вона принесла цуценя.
 
В той час в напрямку притулку рухався автомобіль, в якому знаходилася ОСОБА_4 . Вказаний автомобіль зупинився за декілька метрів від ОСОБА_5 та 
ОСОБА_4 побачила, що потерпіла принесла і залишила поблизу притулку цуценя, що викликало у засудженої обурення. Вона вийшла з автомобіля і направилася до ОСОБА_5 . В цей момент у ОСОБА_4 виник протиправний умисел на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій.
 
Реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи їх настання, умисно нанесла один удар кулаком правої руки в область лівої щоки, один удар кулаком правої руки в область носа, три удари кулаком правої руки в область спини, а саме в верхню ліву частину та два удари кулаком правої руки в ліву руку ОСОБА_5 .
 
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 потерпілій спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця та садна в ділянці голови, синця в ділянці лівої руки, синця в ділянці грудної клітки зліва, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 31 травня 2022 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.
 
Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 23 січня 2023 року вирок залишив без зміни.
 
Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі засуджена вказує на відсутність в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, а також порушеннявимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої. Зазначає про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а вирок ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що вона не наносила тілесні ушкодження потерпілій, в обвинувальному акті не зазначено поведінки потерпілої, яка передувала її обуренню, не надано оцінки доводам про можливість спричинення потерпілою самій собі тілесних ушкоджень, різниці встановлених тілесних ушкоджень, механізму їх утворення та суперечностям у показаннях потерпілої. На її переконання, суд не дав оцінки її доводам щодо порушень під час проведення судово-медичної експертизи від 31 травня 2022 року № 72 та щодо недопустимості даних слідчого експерименту з потерпілою. Крім цього, ставить інші вимоги, що стосуються повноти судового розгляду, правильності установлення фактичних обставин кримінального правопорушення, достовірності окремих доказів та показань свідків.
 
Мотиви Суду
 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам закону, викладені у ній доводи та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
 
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
 
Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Розгляд питань стосовно повноти судового розгляду, правильності установлення фактичних обставин кримінального провадження, достовірності окремих доказів та показань свідків з урахуванням положень ст. 433 КПК до повноважень Верховного Суду законом не віднесено, а тому вони не підлягають перевірці, оскільки не є предметом касаційного розгляду.
 
Як регламентовано ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
 
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
Як видно з копії вироку, суд першої інстанції, мотивуючи висновок про винуватість  ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК.
 
Приймаючи рішення про залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний суд обґрунтовано погодився з вироком місцевого суду, при цьому врахував, що потерпіла надала детальні та послідовні показання стосовно обставин вчиненого правопорушення, які повністю узгоджуються із іншими доказами в частині характеру застосованого до неї насильства та заподіяних їй тілесних ушкоджень засудженою. Також вказав про те, що вважає неспроможними доводи щодо недопустимості даних слідчого експерименту з потерпілою, через різницю у часі та технічній помилці у прізвищі останньої (у фототаблиці), оскільки не конкретизовано, як ця обставина вплинула на встановлення обставин під час проведення слідчого експерименту, їх достовірність та допустимість. Суд взяв до уваги, що потерпіла прямо вказує на засуджену, як на особу, яка навмисно заподіяла їй тілесні ушкодження внаслідок конфліктних відносин, які склалися у зв`язку з тим, що вона принесла маленьке цуценя та залишила його біля притулку тварин, в яке направлялась ОСОБА_4 та зазначив, що показання потерпілої повністю узгоджуються з іншими доказами, які були досліджені судом, в частині часу та місця вчинення злочину, характеру насильства, яке було застосовано до неї засудженою, локалізацію нанесених ударів та їх наслідків у виді легких тілесних ушкоджень. Крім цього надано оцінку доводам ОСОБА_4 про недопустимість як доказу висновку експерта від 31 травня 2022 року № 72 та зазначено, що експертиза проведена у встановленому законом порядку і відповідає вимогам ч. 3 ст. 101 КПК, а висновок експерта ґрунтується на відомостях, які стали відомі експерту під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження та зроблений в межах його компетенції. Колегія апеляційного суду дала оцінку показанням свідків сторони обвинувачення та захисту і належним чином обґрунтувала свою позицію.
Врахувавши викладене Верховний Суд, як і колегія апеляційного суду, вважає правильним висновок суду першої інстанції про винуватість  ОСОБА_4 .
 
Апеляційний суд, залишаючи без зміни вирок суду першої інстанції, відповідно до ст. 419 КПК належним чином мотивував прийняте рішення.Підстав вважати ухвалу апеляційного суду незаконною чи необґрунтованою, на чому наполягає засуджена, колегія суддів не вбачає.
 
Інші доводи касаційної скарги не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, оскільки Суд не вправі виходити за межі фактів та обставин, установлених у судах першої та апеляційної інстанцій, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Крім цього, колегія суддів бере до уваги, що засудженій призначено покарання в межах мінімальної санкції.
 
Оскільки інших доводів щодо незаконності вироку місцевого суду й ухвали апеляційного суду засуджена у касаційній скарзі не вказала, а наведені у касаційній скарзі мотиви свідчать про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідневідповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
 
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2022 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 
23 січня 2023 року щодо неї.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                             ОСОБА_2                        ОСОБА_3