Постанова
Іменем України                                              
 
12 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 757/60260/19-ц   
провадження № 61-739 св 23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Кабінет Міністрів України, Державна казначейська служба України, 
третя особа - Пенсійний фонд України, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду 
м. Києва у складі судді Ільєвої Т. Г. від 02 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Музичко С. Г., 
Болотова Є. В., Кулікової С. В. від 16 листопада 2022 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - КМУ), Державної казначейської служби України 
(далі-ДКСУ), третя особа - Пенсійний фонд України (далі-ПФУ), в якому, 
з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 12 листопада 
2020 року, просив суд відшкодувати із КМУ на його користь недоотриманий розмір пенсії у сумі 2 012 176,73 грн за період з січня 2016 року по травень 
2020 року та завдану йому неправомірними діями відповідача моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він працював в органах прокуратури на різних посадах з 1979 року по 2005 року, у січні 2004 року вийшов на пенсію у зв`язку з вислугою років та продовжував працювати до лютого 2005 року. Вказував, що йому була призначена пенсія у розмірі 90 % 
від суми місячної заробітної плати без обмеження граничного розміру.
Позивач зазначав, що постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року у справі № 280/354/16-а його позов задоволено частково та зобов`язано Коростишівське об`єднане УПФУ в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної йому пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року «Про прокуратуру» у редакції, чинній на момент призначення пенсії у січні       2004 року у розмірі 90 % від розміру місячної заробітної плати на підставі довідки № 18/104 від 15 лютого 2016 року, виданій прокуратурою Житомирської області, з 01 березня 2016 року без обмеження максимальним розміром.
Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2016 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 червня 2018 року, апеляційну скаргу Коростишівського об`єднаного УПФУ задоволено. Постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні його позову до Коростишівського об`єднаного УПФУ в Житомирській області відмовлено. 
При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 27 червня 2018 року зазначив, що належним відповідачем має бути КМУ, а не органи ПФУ.
Крім того, зазначав, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року у справі № 640/18881/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 
2019 року, його адміністративний позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність КМУ в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено частиною двадцятою 
статті 86 Закону України «Про прокуратуру». При цьому, 17 вересня 2019 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист 
від 25 березня 2019 року № 640/18881/18 на виконання рішення суду в частині зобов`язання КМУ з дня набрання рішення законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам органів прокуратури, який направлено до виконання 30 жовтня 2019 року.
Таким чином, у зв`язку із визнаною судом протиправною бездіяльністю КМУ щодо непроведення йому перерахунку відповідно до частини двадцятої 
статті 86 Закону України «Про прокуратуру» йому було завдано майнову та моральну шкоду.
Ураховуючи вищевикладене,  ОСОБА_1 ,з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 12 листопада 2020 року, просив суд його позов задовольнити.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що позивачем не надано доказів того, що йому завдано шкоду діями КМУ, так як у КМУ відсутні повноваження на визначення порядку пенсійного забезпечення прокурорів, а відтак вказане не може завдати шкоди.
Крім того, суд апеляційної інстанції послався на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 
2019 року у справі № 757/70264/17-ц, провадження № 14-360 цс 18, та зазначив, що даний спір має розглядатись за правилами адміністративного судочинства, оскільки вимога звільненого позивача (прокурора) з публічної служби про стягнення з держави Україна в особі КМУ матеріальної шкоди, завданої позивачеві внаслідок прийняття КМУ постанови щодо обмеження розміру пенсії та здійснення виплати пенсії без врахування додаткових видів грошового забезпечення та премії, пов`язана з вирішенням питання, яке стосується перебування на публічній службі. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У січні 2023 року ОСОБА_1  звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 
2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 
2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2023 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задоволено 
й поновлено цей строк, відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу № 757/60260/19-ц з Печерського районного суду м. Києва та надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У лютому 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та клопотання КМУ про розгляд справи за їх участю відмовлено, справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що спір щодо перерахунку пенсії є публічно-правовим, невірно застосував правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі 
№ 757/70264/17-ц, провадження № 14-360 цс 18, оскільки спір є цивільно-правовим, предметом спору є відшкодування шкоди, завданої органом державної влади. 
Вказує, що судами не враховано те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2019 року у справі № 640/18881/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду 
від 18 червня 2019 року, його адміністративний позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність КМУ в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено частиною двадцятою статті 86 Закону України «Про прокуратуру». Крім того, посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі 
№ 560/2120/20, провадження № 11-337 заі 20, якою визнано протиправну бездіяльність КМУ у подібних правовідносинах.
Також зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у:
- постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі № 818/607/17;
- постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 569/18981/20, провадження № 61-17015 св 21;
- постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2022 року у справі № 175/4747/19, провадження № 61-8460 св 21.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У лютому 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив від КМУ на касаційну скаргу, в якому зазначено, що доводи касаційної скарги є безпідставними, суди належним чином встановили фактичні обставини у справі, ухвалили судові рішення з дотриманням норм права. При цьому, вказує, що посилання позивача на неврахування судами правових висновків Верховного Суду є безпідставними, так як наведені справи не є подібними до правовідносин, що є предметом розгляду у даній справі, й не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, тому просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
27 січня 2004 року ОСОБА_1 призначена пенсія за вислугу років в органах прокуратури, у зв`язку з вислугою років. При цьому він продовжував працювати до лютого 2005 року.
Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області 
від 26 квітня 2016 року у справі № 280/354/16-а його позов задоволено частково та зобов`язано Коростишівське об`єднане УПФУ в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату раніше призначеної йому пенсії відповідно до статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року «Про прокуратуру» 
у редакції, чинній на момент призначення пенсії у січні 2004 року у розмірі 90% 
від розміру місячної заробітної плати на підставі довідки № 18/104 
від 15 лютого 2016 року, виданій прокуратурою Житомирської області, 
з 01 березня 2016 року без обмеження максимальним розміром 
(т. 1, а. с. 24-26).
Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2016 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 червня 2018 року, апеляційну скаргу Коростишівського об`єднаного УПФУ задоволено. Постанову Коростишівського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні його позову до Коростишівського об`єднаного УПФУ в Житомирській області відмовлено 
(т. 1, а. с. 27-31).
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 
2019 року у справі № 640/18881/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року, його адміністративний позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність 
КМУ в частині неприйняття порядку та умов перерахунку пенсій працівникам прокуратури, як це передбачено частиною двадцятою статті 86 Закону України «Про прокуратуру» (т. 1, а. с. 32-41).
17 вересня 2019 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист від 25 березня 2019 року № 640/18881/18 на виконання рішення суду в частині зобов`язання КМУ з дня набрання рішення законної сили вжити заходів та прийняти рішення про встановлення порядку та умов перерахунку пенсій працівникам органів прокуратури, який направлено до виконання 30 жовтня 2019 року (т. 1, а. с. 47).
Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7-(ІІ)/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України 
(є неконституційними), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, якими передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються КМУ. Положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 
2021 року у справі № 640/18881/18 заяву КМУ про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у цій справі, задоволено, визнано виконавчий лист від 17 вересня 2019 року таким, що не підлягає виконанню, та встановлено, що у КМУ відсутні повноваження про визначення порядку щодо пенсійного забезпечення прокурорів, у тому числі умови та порядок перерахунку призначених їм пенсій, підзаконним актом, оскільки законом такі повноваження надано Верховній Раді України (т. 2, а. с. 81-83).

Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального 
кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1  підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою 
для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції 
в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів не відповідають. 
Відповідно до статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до положень частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Тобто, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
У пункті 1 частини першої статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 686/6775/18 (провадження 
№ 61-42631 сво 18) зазначено, що: «до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких  є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень».
Відповідно до частини третьої статті 152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року № 7 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» 
від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, якими передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються КМУ. Положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року в справі № 400/4436/20 (адміністративне провадження № К/9901/5280/21) вказано, що: «ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив, що майнова шкода була йому завдана законом, який було визнано неконституційним, у розмірі 17 150,00 грн у вигляді недоотриманої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій у 2017, 2018 та 2019 роках, який він би реально міг одержати, якби окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України не діяло на момент виплати йому цієї щорічної разової грошової допомоги. […] Отже, предметом спору є стягнення збитків у вигляді недоотриманої частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, які мали бути нараховані та виплачені позивачу в 2017, 2018 та 2019 роках як учаснику бойових дій. З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір, який виник між сторонами у справі, стосується права позивача на отримання соціальної виплати - щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій. Спори щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання соціальних виплат, є публічно-правовими, виникли з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинні розглядатися у порядку адміністративного судочинства. Схожі за своєю суттю висновки та підходи до вирішення питання юрисдикції застосувала Велика Палата Верховного Суду 
в справах № 757/63985/16 (постанова від 04 березня 2020 року), №0520/17342/18 (постанова від 09 лютого 2021 року), №0686/23445/17 (постанова від 05 червня 2019 року)».
ОСОБА_1 , звертаючись до суду із позовом, який в подальшому було уточнено, вказував на те, що йому завдано шкоду у зв`язку з протиправною бездіяльністю КМУ щодо непроведення йому перерахунку відповідно до частини двадцятої 
статті 86 Закону України «Про прокуратуру». Указані положення закону визнано неконституційними. 
Предметом спору є майнова шкода, розмір якої дорівнює розміру недоотриманої пенсії, передбаченої частиною двадцятою статті 86 Закону України «Про прокуратуру». Вирішення цього спору по суті буде залежати від правомірності нарахування та виплати позивачу недоотриманої пенсії, а такі правовідносини за своїм змістом є публічно-правовими та ґрунтуються на нормах публічного права, а тому мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства.
Спори щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсій та інших соціальних виплат, є публічно-правовими, виникли з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинні розглядатися у порядку адміністративного судочинства.
Тобто за вказаною позовною вимогою між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачу, 
а отже, такий спір повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства.
Подібний правовий висновок щодо юрисдикції спору викладено також 
у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 750/1668/17 (провадження № 14-599цс18), від 03 липня 2019 року у справі 
№ 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19), у постанові Верховного Суду 
від 14 грудня 2022 року у справі № 295/15069/21-ц (провадження 
№ 61-6402 св 22).
Ураховуючи викладене, Верховний Суд зазначає, що суди, ухвалюючи судові рішення, на вищевказане увагу не звернули та дійшли помилкового висновку про розгляд справи у порядку цивільного судочинства.
При цьому суд апеляційної інстанції вірно послався на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 
2019 року у справі № 757/70264/17-ц, провадження № 14-360 цс 18, зазначивши, що даний спір має розглядатись за правилами адміністративного судочинства, але залишив рішення суду першої інстанції, яке ухвалено за правилами цивільного судочинства, без змін. 
Спір стосовно недоотриманих сум пенсії також є публічно-правовим, оскільки виник з публічно-правових відносин, пов`язаних зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії, а тому він повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства. Зазначене вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №127/3233/19, провадження N 14-588цс19. 
Вказане стосується і похідних вимог щодо сум, передбачених статтею 625 ЦК України, та моральної шкоди. До подібних висновків щодо взаємопов`язаності основної вимоги, яка підлягає розгляду за правилами КАС України, так і вимог, передбачених статтею 625 ЦК України, й відшкодування шкоди зазначено 
у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі          № 761/28949/17, провадження № 14-48 цс 21.     
Отже, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а належить до компетенції адміністративних судів.
Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених 
статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України.
Закінчивши касаційний розгляд і закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд касаційної інстанції має роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.
Оскільки Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду на підставі пункту 1 частини першої 
статті 255 ЦПК України дійшов висновку про закриття провадження у справі, то відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи до відповідного суду адміністративної юрисдикції.
Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу,                        є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
 
Керуючись статтями 141, 255, 256, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, третя особа - Пенсійний фонд України, про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду. Протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення  ОСОБА_1 може звернутися до Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
  Головуючий   Судді:	  Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець