Ухвала
 
15 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 522/1087/17
провадження № 61-6318ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,  
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину об`єкту незавершеного будівництва,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину об`єкту незавершеного будівництва. 
 
В обґрунтування позову зазначав, що за період перебування сторін у шлюбі                             з 31 серпня 2002 року до 10 лютого 2012 року в інтересах сім`ї ОСОБА_1 уклала з Дочірнім підприємством «Дирекція верстатобуд» (далі - ДП «Дирекція верстатобуд») договір купівлі-продажу цінних паперів у процесі розміщення                        від 15 вересня 2006 року № 5/1/58, згідно з яким емітент зобов`язався продати, а покупець зобов`язався прийняти у власність та оплати вартість повного пакету облігацій емітента в процесі їх розміщення відповідно до умов випуску. А також, емітент зобов`язався здійснити резервування приміщення (квартири) АДРЕСА_1 (будівельна адреса) після сплати 30 % до повного пакету облігацій. За результатом повної сплати повного пакету облігацій у кількості 8 442 шт, номінальною вартістю 52,00 грн, видано сертифікат облігацій серії А № 7 з кодом випуску цінних паперів UA 150527BA04, згідно якого відповідачка набула у власність пакет цільових облігацій під житло загальною вартістю 626 396,40 грн. 23 березня 2012 року ОСОБА_1 прийняла від                       ДП «Дирекція верстатобуд» у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , який мав готовність будівництва 100 % та готовий до прийняття його в експлуатацію.
 
Вважав, що за результатом придбання усіх облігацій за договором від 15 вересня 2006 року № 5/1/58 відповідачка набула право власності на квартиру АДРЕСА_3 . Проте, внаслідок свідомого ухилення відповідачки від реєстрації свого права власності на цю квартиру, свідоцтво про право власності на нею не отримано, а державна реєстрація не проведена, а тому офіційно право власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 не зареєстроване.
 
Водночас, зазначав, що за кредитним договором від 14 вересня 2006 року                            № 1863-08 ПОУ Н він отримав від АКІБ «УкрСиббанк» кредит у розмірі                                   105 000,00 дол. США, (що дорівнює 530 250,00 грн за курсом, що діяв на той час)                 із цільовим призначенням кредиту: для придбання квартири у будинку на                               АДРЕСА_4 , що на його думку, свідчить про набуття спірної квартири відповідачкою фактично за його кошти. Однак, не реєстрація права власності ОСОБА_1 на вказану квартиру унеможливлює наразі її поділ між подружжям як об`єкта спільної сумісної власності.
 
Враховуючи викладене просив суд: визнати спільною сумісною власністю його та ОСОБА_1 об`єкт незавершеного будівництва - квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 84,42 кв. м з готовністю до експлуатації 100 %; здійснити розподіл майна подружжя шляхом визнання за ним права на 1/2 частини об`єкту незавершеного будівництва - квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 84,42 кв. м,                           з готовністю до експлуатації 100 %, з правом подальшої реєстрації в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. 
 
Встановивши відсутність державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру, місцевий суд дійшов висновку, що така квартира не може бути предметом поділу між подружжям, а тому відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3 . 
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 об`єкт незавершеного будівництва - квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 84,42 кв. м            з готовністю до експлуатації 100 %. Визнано за ОСОБА_3 право на                               1/2 частини об`єкту незавершеного будівництва - квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 84,42 кв. м, з готовністю до експлуатації                     100 %. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Виходячи з того, що об`єкт незавершеного будівництва - квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 84,42 кв. м з готовністю до експлуатації 100 %, готова до експлуатації, будівництво будинку, у якому знаходиться квартира, закінчене, квартира експлуатується за своїм функціональним призначенням, однак право власності на неї не оформлюється з волі відповідачки, що позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу майна, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання спірного об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю сторін із визначенням їх часток у праві спільної сумісної власності.
 
26 квітня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Колеснікова І. Л. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси                     від 16 березня 2021 року. 
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Предметом позову у цій справі є майнова вимога про визнання права власності.
 
За правилом пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.
 
За змістом оскаржуваного судового рішення Верховний Суд дійшов висновку, що ціна позову у цій справі становить 626 396,40 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (671 000,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України постанова Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року не підлягає касаційному оскарженню.
 
Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення, у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню.
 
Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи                               від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину об`єкту незавершеного будівництва відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	О. В. Ступак       І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний