Ухвала
 
24 квітня 2023 року
м. Київ
 
справа № 754/6063/21
провадження № 61-3310ск23
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Друга Київська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, 
встановив:
06 березня 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року у вказаній справі, тобто зпропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 
Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 29 березня 2023 року заявником надіслано до Верховного Суду касаційну скаргу в новій редакції, у якій процитовано частину першу статті 389 ЦПК України, разом з тим   ОСОБА_1 так і не вказано в новій редакції касаційної скарги конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) нею подається касаційна скарга з обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав). 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено висновок щодо застосування норми права, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах. 
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовним обґрунтуванням мотивів такого відступлення. 
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. 
У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов'язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.  
У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
ОСОБА_1 посилається на те, що судами першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях не були враховані висновки, викладені у постановах Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» та від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду». 
Проте посилання ОСОБА_1 на зазначені постанови Пленуму Верховного Суду України не заслуговує на увагу, оскільки указані постанови не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні частини четвертої статті 263 ЦПК України і не є підставою для касаційного оскарження судових рішень на підставі частини другої статті 389 ЦПК України.
Також заявником подано клопотання про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження, у якому вона вказує, що оскаржувану постанову апеляційного суду отримала лише 27 лютого 2023 року. На підтвердження наведеного надає копію поштового конверта (трекінг-відправлення № 0318632630808), а також роздруківку з сайту АТ «Укрпошта». 
Проте надані докази не дають достатніх підстав для визнання поважними заявлених ОСОБА_1 підстав для поновлення строку звернення з касаційною скаргою, оскільки неможливо достовірно встановити, що у поштовому конверті з трек-номером 0318632630808 надсилалась саме постанова Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року разом із супровідним листом. 
Ураховуючи викладене, заявником не надано належних доказів щодо дати отримання копії постанови Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року. 
У зв`язку з тим, що безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, є порушенням вимог пункту 1 статті  6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заявнику необхідно направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази (зокрема, довідку апеляційного суду щодо надіслання на адресу ОСОБА_1 на виконання вимог статті 272 ЦПК України копії постанови Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року та щодо отримання/неотримання заявником копії оскаржуваної постанови; довідку суду апеляційної інстанції щодо надіслання у конверті з трек-номером 0318632630808 на адресу ОСОБА_1 саме копії постанови Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року з супровідним листом, а не будь-якого іншого поштового відправлення). 
Таким чином, заявнику необхідно уточнити підстави касаційного оскарження та надати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали із зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав), а також направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази. 
Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги.
Керуючись статтями 127, 393 ЦПК України,
ухвалив:
Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.   
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в частині подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших поважних підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів у відкритті касаційного провадження буде відмовлено. 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в іншій частині касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
 
Суддя                                                                                                   М. Ю. Тітов