ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6083/21                                                 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Головань О.В.,                                                                                   
                                                                                                                                    Суддя-доповідач Кобаль М.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                             Кобаля М.І.,
суддів                                                      Костюк Л.О., Степанюка А.Г.
при секретарі                                               Литвин С.В.
за участю:
представника третьої особи:                Максюти М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командира 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_2 , третя особа: Військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправним та скасування дисциплінарного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до командира 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 (далі - Відповідач, командир ОСОБА_2 ) у якому просив визнати протиправним накладення відповідачем дисциплінарного стягнення «догана» за невихід на службу без поважних причин від 21.11.2019 року та скасувати його.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити даний позов  повністю. 
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України  у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Пунктом 1 статті 6 ратифікованої  Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року  Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.
Під час розгляду справи, судом апеляційної інстанції неодноразово витребувалися додаткові докази по справі для прийняття законного та обґрунтованого рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 року на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, представника третьої особи, який з`явився у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, старший лейтенант ОСОБА_1 зарахований на військову службу за контрактом від 24.06.2012 року, перебуває на посаді заступника командира 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 по роботі з особовим складом.
24.10.2019 р. о 09:00 під час перевірки наявності і місця знаходження особового складу підрозділу командиром 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону майором ОСОБА_2 виявлено відсутність заступника командира 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону по роботі з особовим складом старшого лейтенанта ОСОБА_1 ..
До місця служби старший лейтенант ОСОБА_1 з`явився 01.11.2019 року та повідомив, що перебув на лікарняному.
В ході ознайомлення з довідкою №033914 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України від 25.10.2019 року з`ясовано, що звільнення від служби позивачу надано: з 25.10.2019 року по 01.11.2019 року.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2019 року №871 щодо вказаних обставин призначено службове розслідування, за наслідками якого складено висновок, затверджений командиром Військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2019 року.
Згідно з висновками службового розслідування встановлено невихід ОСОБА_1 без поважних причин на службу 24.10.2019 року, та порушення ст. 13  Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», що і могло потягти за собою погіршення його самопочуття причиною цього є його особиста недисциплінованість.
Рекомендовано за невихід на службу без поважних причин оголосити ОСОБА_1 догану правами командира роти.
Як зазначає позивач, про  накладене на нього дисциплінарне стягнення дізнався 05.02.2021 року під час ознайомленні зі своєю службовою карткою.
Щодо висновків службового розслідування позивач зазначає, що він попереджав про свою відсутність SMS, про що вказано у висновку службового розслідування.
Також, ОСОБА_1 вказує, що з результатами службового розслідування не ознайомлювався, і підпис на висновку йому не належить.
Щодо оформлення притягнення позивача до відповідальності зазначає, що на порушення п. 5 р. IV Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» не видано наказ про винесення догани.
Вважаючи накладене дисциплінарне стягнення у вигляді «догани» протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для висновку про те, що посадовими особами Військової частини НОМЕР_1 вчинено протиправні дії та прийнято протиправне рішення щодо проведення службового розслідування.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно зі Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 р. № 548-XIV, він визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Дія Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та на інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Згідно зі ст. 12, 13, 26 ч. 1 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.
Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.
Військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений  Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 р. № 551-XIV.
Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Згідно зі ст. 45 р. ІІІ Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно зі ст. 68, 70 р. ІІІ Дисциплінарного статуту на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, в тому числі, б) догана.
Командир роти (корабля 4 рангу), батальйону (корабля 3 рангу) щодо підлеглих офіцерів користується правом робити зауваження, оголошувати догану, сувору догану.
Згідно зі ст. 83, 84, 85, 86, 87, 88, 96, 97 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях - центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.
Дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця.
Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Згідно з п. 1, 2, 3 р. ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній гвардії України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.03.2018 № 188  (чинний станом на момент проведення службового розслідування), службове розслідування може проводитися у разі, в тому числі, невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, вимог законодавства, наказів начальників (керівників) чи інших розпорядчих документів; порушення правил несення вартової або внутрішньої служб.
Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те командира (начальника).
Згідно з п. 1, 2, 3, 5, 6 р. IV Порядку №188 службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).
У разі потреби за мотивованим рапортом (доповідною запискою) особи, якій доручено проведення службового розслідування, або голови комісії визначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Початок службового розслідування визначається з дати видання наказу про його призначення.
Завершення службового розслідування визначається датою затвердження командиром (начальником), який призначив службове розслідування, висновку за результатами службового розслідування.
Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу військового управління, військової частини в частині, що його стосується. Оголошувати дисциплінарне стягнення військовослужбовцю в присутності його підлеглих заборонено.
Військовослужбовець, стосовно якого проводилося службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення в порядку, визначеному законодавством.
Згідно з п. 3 р. V Порядку №188 особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: 
- отримувати інформацію про підстави проведення службового розслідування; 
- брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; 
- висловлювати письмові зауваження щодо об`єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які проводять службове розслідування; 
- відмовлятися давати будь-які показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; 
- звертатися з письмовим рапортом щодо ознайомлення з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується;
- оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, визначені законом.
Небажання військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.
Згідно з п. 1, 2, 3, 5 р. IX Порядку №188 накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, здійснюється в порядку, що визначений Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Командир (начальник), який призначив службове розслідування, розглядає висновок службового розслідування, всі інші матеріали службового розслідування та затверджує його.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення, а також особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця (витяг з наказу в частині, що його стосується) доводиться до його відома.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у даному випадку дисциплінарним проступком визнано невихід ОСОБА_1 на службу 24.10.2019 року, без поважних причин, що підпадає під ознаки дисциплінарного проступку, згідно зі ст. 83 Дисциплінарного статуту (порушення військової дисципліни).
Службове розслідування щодо позивача призначено і проведено, згідно з вказаних вимог законодавства, у межах передбаченого строку, з застосуванням передбаченого виду дисциплінарного стягнення уповноваженою особою.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_1 було достеменно відомо про  факт проведення службового розслідування щодо нього, оскільки останній скористався правом надати свої пояснення, що підтверджується копією пояснень від 04.11.2019 року, залученими до матеріалів справи (а.с.46).
Зокрема, позивач пояснив, що не прибув на службу 24.10.2019 року до м. Березань, у зв`язку з хворобливим станом, про що повідомив керівництво SMS.
Проте, згідно з висновком службового розслідування інформація про вжиття заходів про доведення позивачем до відома посадових осіб місця служби про відсутність 24.10.2019 року та її причини  не доведена до відома керівництва, тоді як на це посилається лише позивач у поясненнях, і на підтвердження вказаної обставини ним доказів під час розгляду справи не надано.
Також, у висновку службового розслідування відповідачем взято до уваги довідку Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по м. Києву» №033914 про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України, згідно з якою строк звільнення від служби ОСОБА_1 визначено з 25.10.2019 року по 30.10.2019 року, приступити до служби з 01.11.2019 року.
Тобто, до вказаного лікарського закладу позивач звернувся лише 25.10.2019 р., коли йому і було розпочато лікарняний, відповідно до довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по м. Києву» №033914 (а.с.45).
Щодо наданої позивачем копії довідки МЦ «Сімейний лікар» від 22.01.2021 року (дублікат) про те, що 24.10.2019 року ОСОБА_1 знаходився на прийомі сімейного лікаря, то вказана довідка не могла бути врахована під час службового розслідування, оскільки виготовлена після його завершення і позивачем не надавалася після виходу на службу 01.11.2019 року.
Крім того, довідка МЦ «Сімейний лікар» від 22.01.2021 року (дублікат) не містить жодної інформації щодо звільнення ОСОБА_1 від служби саме 24.10.2019 року і не може бути підтвердженням поважності причин відсутності останнього на службі 24.10.2019 року, тоді як до уповноваженого медичного закладу позивач звернувся лише на наступний день - 25.10.2019 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що згідно з матеріалами справи запис про накладення на позивача стягнення у вигляді догани оформлено шляхом внесення запису до його службової картки, що відповідає вимогам ст. 97 Дисциплінарного статуту, що спростовує доводи апелянта про відсутність наказу за підсумками службового розслідування.
При цьому, згідно з вказаними положеннями Дисциплінарного статуту про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.
Тобто, обов`язкове оформлення накладення про дисциплінарне стягнення шляхом виготовлення письмового наказу не передбачене, тоді як видача наказу передбачена розділу IX Порядку №188 і стосується виконання дисциплінарного стягнення, а не правомірності його накладення.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем висновок службового розслідування підписано без зауважень, доказів звортнього або недостовірності підпису, як вказує позивач, суду не надано.
Військовослужбовець, стосовно якого проводилося службове розслідування, має право оскаржити рішення щодо накладення на нього дисциплінарного стягнення в порядку, визначеному законодавством, між тим, ОСОБА_1 не скористався своїм правом оскарження висновку службового розслідування.
Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки накладене відповідачем на позивача дисциплінарне стягнення «догана» за невихід на службу без поважних причин є правомірним та не підлягає скасуванню.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Аналізуючи оскаржувані рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».
Щодо інших доводів     апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 257, 260, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 червня 2022 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Л.О. Костюк 

                                                                                                             А.Г. Степанюк

Повний текст виготовлено 20.04.2023 року