ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2023 року          м.Дніпро         Справа №  904/547/22
Центральний     апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого     судді:     Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Верхогляд Т.А., Чередко А.Є.
секретар судового засідання Мацекос І.М.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2022 (суддя Васильєв О.Ю.)
у справі № 904/547/22
за позовом: Публічного акціонерного     товариства «Запорізький     металургійний комбінат «Запоріжсталь», м. Запоріжжя 
До: Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця», м. Дніпро 
про: стягнення 829 141,28 грн.
ВСТАНОВИВ:
ПАТ ЗМК «Запоріжсталь»      (позивач)      звернувся до господарського суду з позовом до АТ «Українська      залізниця»      в особі РФ      «Придніпровська залізниця» (відповідач)      про стягнення      829 141,28грн. - штрафу      за прострочення      доставки вантажів      у жовтні-листопаді 2021 року.
Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2022 у справі №904/547/22 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на користь      Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»      829 141,28 грн. штрафу за несвоєчасну доставку вантажів та      12 437,12грн. витрат зі сплати судового збору. Відмовлено в задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії про зменшення розміру штрафних санкцій.
Не погодившись з вказаним рішенням      Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2022 у справі №904/547/22      та відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у сумі 350 271,40 грн.; зменшити розмір нарахованого штрафу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що оскаржуване рішення прийнято при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні, обставинам справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
Стверджує, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв заперечення відповідача щодо наявності двох обставин, які звільняли залізницю від відповідальності за несвоєчасну доставку вантажу, а саме затримку вантажу на шляху прямування не з вини залізниці та несвоєчасного розкредитування вантажу одержувачем після прибуття.
Зазначає, що суд надав неправильну оцінку актам  загальної форми ГУ-23 та дійшов помилкових висновків, що такі є неналежними доказами у справі.
Скаржник стверджує, що позивачем спірні вагони дійсно були вивезені із станції у строк, що перевищує 1 добу, а тому, відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України залізниця звільнена від сплати штрафу за несвоєчасну доставку вантажу за цими накладними.
Зауважує, що поза увагою суду першої інстанції залишись обставини використання сторонами для організації електронного документообігу власних інформаційних систем Перевізника. Натомість суд дійшов помилкових висновків про неузгодженість сторонами порядку повідомлення про прибуття вантажу з посиланням на рішення судів у справі №908/1150/18, які були прийняті за інших обставин (до укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №40-00191230/2020-0001 від 11.03.2020).
Апелянт вважає, що судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу на 50%.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.12.2022 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення      господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2022 у справі №904/547/22 залишено без руху. Скаржнику надано      строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази сплати судового збору у сумі 18 655,68 грн; клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин пропуску такого строку та доказів, що підтверджують викладені обставини.
Апелянтом подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій зазначає,     що у зв`язку     з запровадженням воєнного стану в Україні, загрозою ракетних обстрілів, тривалих повітряних тривог, а також встановленням неповного робочого дня на підприємстві апелянта поштова кореспонденція     з суду отримується із запізненням, велика кількість спеціалістів, знаходяться в режимі простою, що унеможливлює звертатись з апеляційними скаргами у встановлені строки. Окрім того апелянтом додано докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.01.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення господарського      суду Дніпропетровської області від 11.10.2022 у справі №904/547/22. 
03.02.2023 до Центрального апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.02.2023      судове засідання у справі №904/547/22 призначено на 23.03.2023 о 11 год. 00 хв.                               
Від представника Публічного акціонерного      товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» надійшло клопотання     про участь в судових засіданнях у справі №904/547/22 в режимі відеоконференції поза межами     приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.03.2023 ухвалено судові засідання у справі №904/547/22, у тому числі, призначене на 23.03.2023 о 11:00 год. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для      представника Публічного акціонерного      товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/). 
У зв`язку з відрядженням головуючого судді Мороза В.Ф., судове засідання, призначене на 23.03.2023 не відбулося. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.03.2023 розгляд справи №904/547/22 призначено на 13.04.2023 о 11 год. 30 хв.      
В судовому засіданні     13.04.2023 приймали участь представники сторін, надали суду свої пояснення. Колегія суддів, заслухавши представників сторін, порадившись на місці, оголосила про перерву в судовому засіданні до 18.05.2023 на 12 год. 00 хв. 
В судовому засіданні 18.05.2023 приймали участь представники позивача (поза приміщенням суду) та відповідача (апелянта) в залі суду.
Представник апелянта (відповідача) просила суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення в оскаржуваній частині скасувати та прийняти нове – про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у сумі 350271,40 грн та зменшити розмір нарахованого штрафу.
Представник відповідача просив суд, враховуючи доводи, наведені у відзиві, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в період з жовтеня по листопад 2021р. АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» здійснило перевезення залізничних вагонів з вантажем до станції призначення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці, одержувач – Приватне акціонерне товариство «Запоріжсталь».
Під час здійснення перевезень залізничних вагонів з вантажем, відповідачем допущено прострочення термінів доставки, що підтверджується календарними штемпелями на залізничних накладних №47344585,  №47344593, №47706825, №47706973, №45028768, №47549084 №47707062,  №47880158, №45021045, №45032109, №45032174, №45032182, №45103132, №45088010, №45369311, №45377173, №45377165, №45369311, №45377181, №45438421, №45719192, №45634987, №45635018, №43982842, №44055861, №44251718, №44247039, №44215416, №39473616, №39490941, №39473624, №39547476, №39651310, №40949349, №39579693, №39655972, №39658414, №39658430, №39660469, №39665450, №39665542, №39733407, №39785332, №39598669, №39604400, №39611207, №39611249, №39872510, №39660188, №39729348, №39739818, №39816194, №39821608, №39954847, №39936547, №39954490, №39947155, №39949474, №39954052, №35002567, №35000058, №35002690, №35005016, №39999990, №32941155, №32948804, №32971350, №32963712, №32953713, №32971046, №32942872, №32970956, №33003336, №33003427, №32993669, №33038050, №33169491, №33169525, №33169558, №33169590, №33200114, №33128513, №33168113, №33195512, №33195827, №33195918, №33203449, №33203456, №33204157, №33204165, №33360736, №33215542, №33170002, №33191107, №33261355, №33286568, №33320417, №33266941, №33268004, №33274804, №33299421, №51395804, №51395853, №51397073, №51401883, №51410892, №51422848, №51422889, №51433555, №51433571, №51433589, №51433613, №51434025, №51544765, №51546133, №51572865, №51584456, №51605756, №51594356, №51594380, №51609253, №51594422, №51609261, №51721025, №51721108, №51721132, №51721165, №51721181, №51721207, №51721231, №51721264, №51721272, №51713022, №51773885, №40290041, №40473993, №40495368. №40520637, №40557670, №40391070, №40437261, №40590853, №40590895, №40590911, №40590929, №40590945, №40521098, №40650855, №40599268, №40599284, №40599417, №40599425, №40642738, №40660946, №40660953, №40660979, №40660987, №40682130, №40682320, №40682445, №40766560, №40766578, №40766586, №40766594, №40766792, №40766818, №40780082, №40642704, №40642712, №40642720, №40801847, №40859050, №40848251, № 40907990, №40735029, №40841009, №41022146, №40974636, №40977969, №41059148, №41059163, №41059171, №40969099, №40969107, №41059106, №41059114, №41059130, №41141607, №41141615, №41141623, №40901480, №41246653, №41253782, №41246760, №41191065, №41191073, №41241795, №41241803, №41018748, №41079807, №41079815, №41310228, №41310244, №41383126, №41383134, №41418195, №41418211, №41383100, №41443623, №41443631, №41443649, №41590464, №41590472, №41689373, №41689381, а саме: вантаж доставлено одержувачу з порушенням терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі - Правила обчислення термінів доставки вантажу). 
Посилаючись на допущене відповідачем прострочення термінів доставки вантажу, що передбачені статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, на підставі статті 116 Статуту залізниць України, позивач                        нарахував та просить суд стягнути з відповідача штраф у загальному розмірі 829 141,28грн, що і є причиною спору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог про  стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажів у розмірі 829 141,28грн.
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 50%, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафу, оскільки відповідач в обґрунтування свого клопотання про зменшення розміру штрафу не надав суду доказів поважності причин неналежного виконання свого зобов`язання щодо своєчасної доставки вагонів, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апелянт оскаржує рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2022 у справі №904/547/22 лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу у сумі 350 271,40 грн та відмову у задоволенні клопотання відповідача зменшити розмір решти нарахованого штрафу на 50%, відтак апеляційне провадження здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги і судом не перевіряється законність та обґрунтованість рішення в іншій (неоскаржуваній) частині.
Колегія суддів виходить з того, що ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» (позивач) звернувся до господарського суду з позовом до АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» (відповідач) про стягнення 829 141,28грн. – штрафу за прострочення доставки вантажів у жовтні-листопаді 2021 року.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на наступні обставини : в період  жовтень - листопад 2021р. відповідачем здійснювались перевезення залізничних вагонів із вантажем на адресу позивача до станції призначення Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці, одержувач – Приватне акціонерне товариство «Запоріжсталь». Ці перевезення  оформлені  залізничними  накладними  №47344585,  №47344593, №47706825, №47706973, №45028768, №47549084 №47707062,  №47880158, №45021045, №45032109, №45032174, №45032182, №45103132, №45088010, №45369311, №45377173, №45377165, №45369311, №45377181, №45438421, №45719192, №45634987, №45635018, №43982842, №44055861, №44251718, №44247039, №44215416, №39473616, №39490941, №39473624, №39547476, №39651310, №40949349, №39579693, №39655972, №39658414, №39658430, №39660469, №39665450, №39665542, №39733407, №39785332, №39598669, №39604400, №39611207, №39611249, №39872510, №39660188, №39729348, №39739818, №39816194, №39821608, №39954847, №39936547, №39954490, №39947155, №39949474, №39954052, №35002567, №35000058, №35002690, №35005016, №39999990, №32941155, №32948804, №32971350, №32963712, №32953713, №32971046, №32942872, №32970956, №33003336, №33003427, №32993669, №33038050, №33169491, №33169525, №33169558, №33169590, №33200114, №33128513, №33168113, №33195512, №33195827, №33195918, №33203449, №33203456, №33204157, №33204165, №33360736, №33215542, №33170002, №33191107, №33261355, №33286568, №33320417, №33266941, №33268004, №33274804, №33299421, №51395804, №51395853, №51397073, №51401883, №51410892, №51422848, №51422889, №51433555, №51433571, №51433589, №51433613, №51434025, №51544765, №51546133, №51572865, №51584456, №51605756, №51594356, №51594380, №51609253, №51594422, №51609261, №51721025, №51721108, №51721132, №51721165, №51721181, №51721207, №51721231, №51721264, №51721272, №51713022, №51773885, №40290041, №40473993, №40495368. №40520637, №40557670, №40391070, №40437261, №40590853, №40590895, №40590911, №40590929, №40590945, №40521098, №40650855, №40599268, №40599284, №40599417, №40599425, №40642738, №40660946, №40660953, №40660979, №40660987, №40682130, №40682320, №40682445, №40766560, №40766578, №40766586, №40766594, №40766792, №40766818, №40780082, №40642704, №40642712, №40642720, №40801847, №40859050, №40848251, № 40907990, №40735029, №40841009, №41022146, №40974636, №40977969, №41059148, №41059163, №41059171, №40969099, №40969107, №41059106, №41059114, №41059130, №41141607, №41141615, №41141623, №40901480, №41246653, №41253782, №41246760, №41191065, №41191073, №41241795, №41241803, №41018748, №41079807, №41079815, №41310228, №41310244, №41383126, №41383134, №41418195, №41418211, №41383100, №41443623, №41443631, №41443649, №41590464, №41590472, №41689373, №41689381. 
Вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, у зв`язку із чим сума штрафу за несвоєчасну доставку складає 829141,28 грн.
Так, АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» (відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував, вказуючи на неправомірне нарахування штрафу в загальному розмірі 350  271,40 грн. 
Заперечуючи проти нарахування штрафу у розмірі 140 776,15 грн за порушення термінів доставки вантажів, відповідач зазначає, що штраф розраховано без урахування актів загальної форми ГУ 23, на підставі яких збільшується термін доставки на термін затримки в процесі перевезення не з вини залізниці. 
Крім того, відповідач посилався на несвоєчасне розкредитування вагонів, а саме понад 1 добу після одержання повідомлення про прибуття вантажу, тому, штраф за несвоєчасну доставку вантажів за вказаними накладними у розмірі 209 495,25 грн згідно зі статтею 116 Статуту не повинен нараховуватися. 
Також заявляв клопотання про зменшення розміру штрафу до 50%, посилаючись на те, що «Придніпровська залізниця» внесена до переліку підприємств, які мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави і скрутне становище та відсутність збитків внаслідок прострочення в доставці вантажу.
ПАТ ЗМК «Запоріжсталь» у відповіді на відзив вказав на безпідставність тверджень відповідача щодо неправомірного стягнення штрафу за порушення термінів доставки вантажів у розмірі 350 271,40 грн, оскільки відповідачем в підтвердження об`єктивних обставин затримки вантажів не надано суду актів загальної форми ГУ 23. 
Позивачем зазначено про правомірність нарахування штрафу у розмірі 140 776,15грн., оскільки у залізничних накладних №№32993669, 33038050, 33168113, 33266941, 33268004, №33299421, 39655972, 39733407, 39785332, 39872510, 39936547, 39949474, 39954847, 40290041, 40391070, 40521098, 40642704, 40642712, 40642720, 40642738, 40735029, 40801847, 40901480, 41383100, 41383126, 41383134, 41418195, 41418211, 41443623, 41443631, 41443649, 33261355, 44247039, 44251718, досильна №40949349 (основна 39651310) в графі №49 не зазначено причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставку вантажу відповідно до пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів. 
Крім того, позивачем вказано на безпідставність тверджень відповідача щодо неправомірного стягнення штрафу за порушення термінів доставки вантажів у розмірі 209495,25 грн у зв`язку з несвоєчасним розкредитуванням, оскільки вантаж фактично прибув на станцію призначення поза межами строку доставки вантажу. 
Також позивачем зазначено, щодо неузгодженості сторонами порядку повідомлення про прибуття вантажу, що підтверджується рішенням господарського суду Запорізької області по справі №908/1150/18 від 21.08.18р., залишеним в силі постановою ЦАГС від 21.01.19р. 
Крім того, позивач заперечує проти задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафу.
Відповідачем подано до суду заперечення на відповідь на відзив з додатками, якими долучено до матеріалів справи докази, а саме - акти загальної форми ГУ 23 та пам`ятки про подавання вагонів форми ГУ – 45. 
Відповідачем зазначено про наявність електронного документообігу між сторонами відповідно до п.8 договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №40-00191230/2020-0001 від 11.03.2020.
Вирішуючи справу по суті, враховуючи доводи та заперечення сторін, підтверджені відповідними доказами, які містять в матеріалах справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ч. 1 ст. 916 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 2 статті 908 Цивільного кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. 
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (частина 3 статті 909 Цивільного кодексу України).
Відповідно до підпункту 8 пункту 6 розділу 1 Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут), накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
При цьому, Статут залізниць України визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту). На підставі цього Статуту затверджені Міністерством транспорту Правила перевезень вантажів, які є обов`язковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).
Правилами перевезень вантажів, а саме пунктом 1.1. «Правил оформлення перевізних документів», затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 № 138) та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.06.2011 за № 765/19503, а також статтею 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). 
Накладна згідно з вказаними Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги. 
Згідно статті 22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.
Відповідно до статті 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами обчислення термінів доставки вантажів, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.
Згідно статті 130 Статуту залізниць України належним доказом прострочення доставки вантажу залізницею є накладна.
Згідно пункту 1.2. Правил обчислення термінів доставки вантажу (далі - Правила), термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата. Пунктом 1.1. Правил визначено терміни, в які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1. наведеного пункту, у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками у великотоннажних контейнерах термін доставки вантажу обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 200 км.
Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах (пункт 2.1. Правил).
Разом із тим, згідно з пунктом 2.4. Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу. 
Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (пункт 2.9. Правил).
Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки (п. 2.10. Правил).
Оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної і дорожньої відомості. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці, або дата подачі вагона під вивантаження, якщо вона здійснюється одержувачем на місцях загального або не загального користування (п. 8 Правил).
Згідно статті 131 Статуту залізниць України претензії вантажоодержувачів щодо сплати штрафів заявляються залізниці призначення. 
Відповідно до статті 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:
10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;
20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;
30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.
Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.
Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.
В Інформаційному листі Вищого господарського суду України №01-06/420/2012 від 04.04.2012 «Про обчислення термінів доставки залізницею вантажів та визначення розміру штрафу за порушення цих термінів» зазначено, що встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.
Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання, в силу статті 525 Цивільного кодексу України, не допускається.
Відповідно до частини 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Так, позивач, посилаючись на відповідні залізничні накладні, стверджує, що вантаж відповідачем доставлено з порушенням встановленого терміну доставки, який визначений згідно зі статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу. Позивачем складено розрахунок суми штрафу по кожній залізничній накладній окремо з урахуванням відстані перевезення, залізничного тарифу, дат приймання вантажу до відправлення та дат прибуття вантажу на станцію призначення, встановленого терміну доставки та фактичного терміну доставки вантажу, розмір якого склав 829 141,28 грн.
Відповідач не заперечує факт порушення термінів доставки вантажу за накладними, по яких позивачем нараховано штраф у розмірі 478  869,88 грн та не оскаржує рішення суду першої інстанції в цій частині.
Натомість, обґрунтовуючи позовні вимоги в іншій частині, позивач, зокрема, вказував на правомірність позовних вимог щодо стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 140 776,15 грн, оскільки у залізничних накладних №№32993669, 33038050, 33168113, 33266941, 33268004, №33299421, 39655972, 39733407, 39785332, 39872510, 39936547, 39949474, 39954847, 40290041, 40391070, 40521098, 40642704, 40642712, 40642720, 40642738, 40735029, 40801847, 40901480, 41383100, 41383126, 41383134, 41418195, 41418211, 41443623, 41443631, 41443649, 33261355, 44247039, 44251718, досильна №40949349 (основна 39651310), в графі №49 не зазначено причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставку вантажу відповідно до пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів.
Водночас, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказував на те, що штраф розраховано без урахування актів загальної форми ГУ 23, на підставі яких збільшується термін доставки на термін затримки в процесі перевезення не з вини залізниці.
Відхиляючи аргументи відповідача щодо цієї частини вимог, Господарський суд Дніпропетровської області дійшов висновку, що надані відповідачем акти  загальної форми не є належними доказами, на підставі яких можна встановити причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки та тривалість цієї затримки, оскільки в порушення вимог п.8 Правил користування вагонами в актах загальної форми не вказано час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів. Крім того, з положення п. 2.9 Правил вбачається, що строк подовжується за умови доведення, що затримка виникла з вини відправника або одержувача, або не з вини залізниці.
На думку суду, відповідачем не надано належних доказів існування будь-яких конвенційних заборон на перевезення вантажів залізницями України та підтвердження карантинних обмежень введених на території України, які б обмежували вантажні перевезення.   
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, виходячи з такого.
Відповідно до п.2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, у разі затримки вантажу в процесі перевезення термін доставки збільшується на термін: виконання митних та інших адміністративних правил; тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці; необхідний для ветеринарного огляду та напування тварин; вивантаження зайвої маси, виправлення навантаження або упаковки, а також на перевантаження, які трапилися з вини відправника; інших затримок, які трапились з вини відправника чи одержувача. Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції.
Так, в графі 49 вищевказаних залізничних накладних містяться відмітки про складання актів загальної форми ГУ-23 із вказівкою про те, що термін доставки збільшується на 2 доби в межах ДН-З згідно п. 2.9 нак. №644 від 21.11.2000.
В підтвердження обставин затримки вантажів відповідачем надано акти загальної форми №№33469, 34015, 33686, 34092, 34042, 33960, 32602, 33293, 32321, 34200, 32153, 31894, 33660, 33979, 33759, 33662, 33339, 33124, 32924, 32453, 34302, 7845, 7678, 7966, 49, 8282, 8157, 1107, 209, складені ст.ст. Знам`янка, Помічна, Висоцьке, Лелеківка, Трикратне Одеської залізниці в описі обставин, що викликали складання акту значиться: "Термін доставки збільшується від 2-6 діб в межах ДН-3 Одеської залізниці згідно п. 2.9 нак. №644 від 21.11.2000 р. перерва в перевезенні не з вини залізниці, внаслідок введення згідно постанови КМУ від 11.03.2020 211 ст.41-1 Закону України «Про торгово-промислові Палати в Україні», а також конвенц. заборон.
При цьому застосування судом норм п. 8 Правил користування вагонами й контейнерами є помилковим, оскільки положення даних Правил стосуються обчислення фактичного часу затримки, а не для збільшення часу доставки на певну кількість діб, як про це зазначено у п. 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу.
Слід зауважити, що відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:
а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;
б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;
в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;
г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.
Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.
В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.
Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.
Так, згідно п. 3 Правил складання актів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002р. та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за № 567/6855, акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.
При цьому посилання суду на наявність в актах загальної форми незначних недоліків не позбавляє їх доказової сили, з огляду на наявність необхідних реквізитів (номер, назву станції, ініціали та найменування посади працівників, що їх склали (засвідчили).
Більше того, стаття 29 Статуту залізниць України визначає, що Укрзалізниця має право запроваджувати, за погодженням з Мінтрансом, тимчасові обмеження щодо перевезень в окремі райони під час стихійного лиха, виникнення інших надзвичайних обставин, скупчення нерозвантажених транспортних засобів у пунктах призначення. 
Слід зауважити, що згідно ч.ч. 1-2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до приписів ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.  
17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір, виходив із того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Таким чином, спираючись на принцип вірогідності доказів, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи акти загальної форми ГУ-23 №№33469, 34015, 33686, 34092, 34042, 33960, 32602, 33293, 32321, 34200, 32153, 31894, 33660, 33979, 33759, 33662, 33339, 33124, 32924, 32453, 34302, 7845, 7678, 7966, 49, 8282, 8157, 1107, 209 (т. 2 а.с. 97-130), складені ст.ст. Знам`янка, Помічна, Висоцьке, Лелеківка, Трикратне Одеської залізниці в описі обставин, що викликали складання акту яких значиться: "Термін доставки збільшується від 2-6 діб в межах ДН-3 Одеської залізниці згідно п. 2.9 нак. №644 від 21.11.2000 р. перерва в перевезенні не з вини залізниці, внаслідок введення згідно постанови КМУ від 11.03.2020 211 ст.41-1 Закону України «Про торгово-промислові Палати в Україні», а також конвенц. заборон., свідчить радше про те, що такі обставини, які спричинили збільшення терміну доставки вантажу з об`єктивних причин, незалежних від відповідача (тимчасової перерви в перевезенні, яка трапилася не з вини залізниці). мали місце, аніж протилежні твердження позивача про їх відсутність, що не було враховано судом першої інстанції.
За таких обставин апеляційний господарський суд вважає помилковими висновки місцевого господарського суду про неврахування позивачем затримки вантажів на шляху прямування не з вини залізниці відповідно до пункту 2.9 Правил обчислення термінів доставки вантажу, про що є відмітка у графі 49 накладних, а саме – про збільшення терміну доставки. 
З урахуванням викладеного, позивачем безпідставно нараховано відповідачу, а судом стягнуто штраф у сумі 140  776,15 грн за прострочення термінів доставки вантажу за залізничними накладними №№32993669, 33038050, 33168113, 33266941, 33268004, №33299421, 39655972, 39733407, 39785332, 39872510, 39936547, 39949474, 39954847, 40290041, 40391070, 40521098, 40642704, 40642712, 40642720, 40642738, 40735029, 40801847, 40901480, 41383100, 41383126, 41383134, 41418195, 41418211, 41443623, 41443631, 41443649, 33261355, 44247039, 44251718, досильна №40949349 (основна 39651310), внаслідок чого оскаржуване рішення в цій частині належить змінити, відмовивши в задоволенні цих позовних вимог. 

Апеляційним судом також встановлено, що заперечуючи в частині вимог про стягнення штрафу в частині суми 209 495,25 грн, відповідач посилався на те, що позивачем здійснено несвоєчасне розкредитування накладних: №32942872, №33286568/досилочна залізнична накладна №33320417 (вагон №60364908), №39473616/досилочна залізнична накладна №39490941 (вагон №53465969), №39660188, №39729348, №39739818, №39816194, №39821608, №40437261, №41018748, №41079807, №41079815, №41241795, №41241803, №41310228, №41310244, №41590464,  №41590472, №45032109, №45032174, №45032182, №45088010, №45103132, №45719192, №51544765, №51546133, №51572865, №51594356, №51594380, №51594422, №51594422/досилочна залізнична накладна №51609261 (вагон №63252977), №51584456/досилочна залізнична накладна №51605756 (вагон №61918637), №51721025, №51721108, №51721132, №51721165, №51721181, №51721207, №51721231, №51721264, №51721272, а саме - понад 1 добу після одержання повідомлення про прибуття вантажу, тому, штраф за несвоєчасну доставку вантажів згідно зі статтею 116 Статуту не сплачується.
Суд першої інстанції відхиляючи дані заперечення та задовольняючи позовні вимоги в цій частині наголосив, що добовий термін вивантаження та вивезення одержувачем вантажу необхідно розраховувати з часу фактичної подачі вагонів на прийомо-здавальні колії. 
Стосовно цього колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до пункту 2.1 Правил обслуговування залізничних під`їзних колій взаємовідносини залізниці з підприємствами, які виконують вантажні роботи на під`їзній колії, визначаються договорами про експлуатацію під`їзних колій. При цьому договори розробляються з урахуванням технології роботи під`їзної колії і технології роботи станції примикання, а у відповідних випадках з урахуванням єдиних технологічних процесів. 
Сторонами розроблений і затверджений Єдиний технологічний процес роботи під`їзної колії ВАТ «ЗМК «Запоріжсталь», яка примикає до станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці (надалі - ЄТП), яким передбачені операції з вантажами (вагонами), що прибувають чи відправляються на/з під`їзної колії.
Пунктами 5, 6 договору № ПР/М-16-3/1-НЮ від 30.09.2016р. про експлуатацію залізничної під`їзної колії ВАТ «ЗМК «Запоріжсталь», яка примикає до станції Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці, передбачено, що усі вагони передаються на під`їзну колію через інтервал – 1 година 40 хвилин, прийомо-здавальні операції проводяться на узгоджених коліях парків "А" і "Б" станції Запоріжжя - Ліве, вагони для під`їзної колії подаються локомотивами залізниці. Подальший рух вагонів виконується локомотивом власника колії. Окрім того, порядок приймально-здавальних операцій і оформлення документів, зокрема, відомостей подачі вагонів, передбачені в п.п.2.6, 2.7 ЄТП. 
Згідно з п. 2.6 ЄТП вагони для під`їзної колії подаються локомотивом залізниці на одну з приймально-відправних колій парку “А” (колії 2-11) та на одну з сортувально-відправних колій парку “Б” (колії №№32-36) станції Запоріжжя-Ліве. 
Відповідно до п.2.7 ЄТП передавальні (приймально-здавальні) операції при здачі вагонів на під`їзну колію ПАТ “Запоріжсталь” виконуються на одній із приймально-відправних колій №№2-11 парку “А” та на одній із сортувально-відправних колій №№32-36 парку “Б” станції Запоріжжя-Ліве. Передавальні (приймально-здавальні) операції складаються з технічного обслуговування і комерційного огляду вагонів. 
Судом встановлено, що вивантаження товару здійснювалося на під`їзній колії, що належать ПАТ «Запоріжсталь». 
За приписами пунктів 1, 2 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, про прибуття вантажу на станцію призначення залізниця зобов`язана повідомити одержувача в день прибуття вантажу, але не пізніше 12-ї години наступного дня, із зазначенням найменування та кількості вантажу, а також роду й кількості вагонів (контейнерів).
Порядок і способи повідомлення встановлюються начальником станції спільно з одержувачем. Одержувач письмово повідомляє начальнику станції прізвища працівників, відповідальних за приймання в узгодженому порядку повідомлень, і номери телефонів (факсів) та адреси електронної пошти, за якими надаються повідомлення. В окремих випадках повідомлення може здійснюватися шляхом вивішування оголошень у товарній конторі або через посильних тощо.
Інформація одержувачів про вантажі, які мають надійти на станцію призначення, надається за договорами, укладеними одержувачами з залізницею. Крім повідомлення про прибуття вантажу начальник станції зобов`язаний повідомити одержувача про час подачі вагонів під вивантаження не пізніше ніж за 2 години до подачі. За угодою між одержувачем і станцією подача може здійснюватися і без попереднього повідомлення. Реєстрація повідомлень про прибуття і подавання вагонів здійснюється станцією в електронному або паперовому вигляді. Реєстрація повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження у паперовому вигляді здійснюється у книзі повідомлень за встановленою формою (додаток 7 до Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458).
Відповідно до пункту 8 Правил видачі вантажів датою фактичної видачі вантажу вважається дата подачі вагону під вивантаження, якщо вона здійснюється на місцях загального або незагального користування. 
Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що «повідомленням» є інформування вантажоодержувача про прибуття вантажу,.
Натомість, термін «подача» стосується саме операції по видачі вантажу, що узгоджується з положеннями п. 10 Правил, згідно яких при подаванні вагонів на під`їзні колії передача їх провадиться в місцях .установлених договорами про подавання й забирання вагонів або договорами про експлуатацію під`їзної колії і засвідчується підписами представників станції й одержувача в пам`ятці про подавання/збирання вагонів
Необхідно зазначити, що в матеріалах справи містяться пам`ятки про подавання вагонів (т. 2 а.с. 85-96), підписані уповноваженими представниками сторін.
При цьому варто зауважити, що відмітка про повідомлення про прибуття вантажу відповідно до додатку 3 (Пояснення щодо заповнення накладної) до Правил оформлення перевізних документів ставиться у графі 49 накладної, також у тій же графі проставляється відмітка про отримання повідомлення, що засвідчена ЕЦП працівника вантажоодержувача.
В матеріалах справи містяться накладні (т 1 а.с. 19-221), в графі 49 яких зазначено час отримання представником вантажоодержувача повідомлення про прибуття вантажу. Відтак, відсутні підстави вважати, що вантажоодержувач не був повідомлений про прибуття вантажу належним чином.
А в графі 53 («Підтвердження одержання вантажу Вантаж одержав») тих же накладних містяться відмітки одержувача з датою та часом отримання, засвідчені ЕЦП представника одержувача.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів графа 53 заповнюється одержувачем, тобто останній самостійно визначив час, коли він одержав вантаж і, що важливо, цей час збігається із часом, зазначеним у пам`ятках про подавання вагонів (т. 2 а.с. 85-96).
Таким чином, співставивши дату й час, що проставлені біля ЕЦП у графі 49 накладних із датою та часом, що проставлені у пам`ятках про подавання вагонів, суд доходить висновку, що позивачем спірні вагони дійсно було вивезено із станції у строк, що перевищує 1 добу.
Відповідно до ст. 116 Статуту залізниць України зазначений у цій статті штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.
Відтак, залізниця звільнена від сплати штрафу за несвоєчасну доставку вантажів по накладним: №32942872, №33286568/досилочна залізнична накладна №33320417 (вагон №60364908), №39473616/досилочна залізнична накладна №39490941 (вагон №53465969), №39660188, №39729348, №39739818, №39816194, №39821608, №40437261, №41018748, №41079807, №41079815, №41241795, №41241803, №41310228, №41310244, №41590464,  №41590472, №45032109, №45032174, №45032182, №45088010, №45103132, №45719192, №51544765, №51546133, №51572865, №51594356, №51594380, №51594422, №51594422/досилочна залізнична накладна №51609261 (вагон №63252977), №51584456/досилочна залізнична накладна №51605756 (вагон №61918637), №51721025, №51721108, №51721132, №51721165, №51721181, №51721207, №51721231, №51721264, №51721272.
За таких умов, помилковим є висновок суду, який не відповідає фактичним обставинам справи, про те, що позивач був позбавлений можливості отримати вантаж до виконання залізницею обов`язку з подачі вагонів своїм локомотивом на приймально-здавальні колії, а також підтвердити факт одержання вантажу (розкредитувати), тому добовий термін вивантаження та вивезення вантажу необхідно розраховувати не з часу повідомлення залізницею вантажоодержувача про надходження вантажу на станцію Запоріжжя-Ліве, а з часу фактичної подачі вагонів на приймально-здавальні колії, оскільки у разі повідомлення про прибуття вагонів без фактичної подачі їх на приймально-здавальні колії станції вантажовласник не має можливості виконати вимоги статті 116 Статуту та вивезти/розкредитувати вантаж у термін, встановлений цією нормою
Доказів несвоєчасної подачі вагонів на приймально-здавальні колії як і надходження повідомлення вантажоодержувачу від залізниці про надходження вантажу на станцію Запоріжжя-Ліве ,матеріали справи не містять.
При цьому безпідставним є посилання суду на те, що сторонами не узгоджено порядок повідомлення про прибуття вантажу, що підтверджується рішенням господарського суду Запорізької області по справі №908/1150/18 від 21.08.18р., залишеним в силі постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.19р., адже вказані рішення судів винесені у спірних правовідносинах між сторонами, що виникли та існували у грудні 2017-січні 2018 року та є нерелевантними до даних спірних правовідносин, у зв`язку з тим, що правовідносини між сторонами зазнали значних змін.
Зокрема, як встановлено ст. 17 Статуту залізниць України перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах.
Відповідно до повідомлення про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 40-00191230/2020-0001 від 11.03.2020 АТ «Укрзалізниця» засвідчило прийняття від ПАТ «Запоріжсталь» заяви про прийняття в цілому пропозиції (Акцепту) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (далі – Договір).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).
Розділом 8 Договору передбачено, що Сторони домовились про використання електронного документообігу. Для організації електронного документообігу використовуються власні інформаційні системи Перевізника. Електронний документообіг між Перевізником та Замовником передбачає оформлення документів з накладанням КЕП (із застосуванням спеціалізованого інтерфейсу користувача), якщо їх оформлення в електронній формі реалізовано в інформаційних системах Перевізника та нормативно-правовими актами не встановлено обов`язковість паперового оформлення, а саме:
2) накладна та супроводжувальні документи при перевезенні у внутрішньому сполученні.
Вищезазначеною власною інформаційною системою Перевізника є АС Клієнт УЗ «Автоматизована система з оформлення та обробки перевізних документів на перевезення вантажів залізничним транспортом України вантажовідправниками через мережу Інтернет). 
Відповідач стверджує, що зазначеною системою користуються всі без виключення клієнти УЗ, яким необхідно скористатися послугами залізниці для перевезення вантажів, в тому числі й ПАТ «Запоріжсталь». Саме у вищевказаній системі й відбувається проставлення одержувачем ЕЦП у електронних накладних.
В свою чергу, господарський суд правильно зауважив (з посиланням на висновки у постановах Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.19р. по справі № 908/1150/18 та від 28.11.19р. по справі № 904/2845/19), що з введенням в дію електронного перевізного документа (ЕПД) під час перевезення вантажів залізничним транспортом повідомлення про прибуття вантажу відображається у електронній накладній, отримувач дізнається про прибуття вантажів без додаткових повідомлень, шляхом отримання електронного варіанту залізничної накладної за допомогою комп`ютерної програми Клієнт-УЗ.
Таким чином, позивач, надавши в додатках до позовної заяви накладні (т. 1 а.с. 19-221), в яких наявні відмітки про проставлення ЕЦП, підтвердив наявність між ним та відповідачем узгодженого порядку повідомлення про прибуття вантажу.
Наведеним спростовуються протилежні твердження позивача, які необґрунтовано прийняті судом першої інстанції як встановлені обставини справи, як такі, що не відповідають дійсності.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, висновок Господарського суду Дніпропетровської області про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу у сумі 209 495,25 грн за прострочення термінів доставки вантажу за залізничними накладними: №32942872, №33286568/досилочна залізнична накладна №33320417 (вагон №60364908), №39473616/досилочна залізнична накладна №39490941 (вагон №53465969), №39660188, №39729348, №39739818, №39816194, №39821608, №40437261, №41018748, №41079807, №41079815, №41241795, №41241803, №41310228, №41310244, №41590464,  №41590472, №45032109, №45032174, №45032182, №45088010, №45103132, №45719192, №51544765, №51546133, №51572865, №51594356, №51594380, №51594422, №51594422/досилочна залізнична накладна №51609261 (вагон №63252977), №51584456/досилочна залізнична накладна №51605756 (вагон №61918637), №51721025, №51721108, №51721132, №51721165, №51721181, №51721207, №51721231, №51721264, №51721272, внаслідок чого оскаржуване рішення в цій частині належить змінити, відмовивши в задоволенні цих позовних вимог. 
З огляду на все вищезазначене, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в загальному розмірі 350 271,40 грн є необґрунтованими, а тому в цій частині апеляційний суд відмовляє у їх стягненні.  
При цьому згідно приписів ч. 1 ст. 269 ГПК України судом не перевіряється законність стягнення з відповідача решти суми штрафу - 478 869,88 грн.
Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафу на 50%.
Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, суд першої інстанції зазначив, що відповідач в обґрунтування свого клопотання про зменшення розміру штрафу не надав суду доказів поважності причин неналежного виконання свого зобов`язання щодо своєчасної доставки вагонів, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафу.
Апеляційний суд вважає помилковим висновок господарського суду щодо відсутності у даній справі виняткових обставин для можливості застосування зменшення розміру неустойки, з огляду на таке.
Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Норма частини третьої статті 551 ЦК України передбачає дві умови для зменшення розміру неустойки, а саме: (1) якщо він значно перевищує розмір збитків, (2) наявність інших обставин, які мають істотне значення.
Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них (постанова Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 367/7401/14-ц).
На підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 233 Господарського кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 910/437/22, від 13.07.2022 у справі № 925/577/21, від 28.06.2022 у справі №902/653/21, від 30.03.2021 у справі № 902/538/18). 
Аналіз приписів статей 551 Цивільного кодексу України, 233 Господарського кодексу України свідчить, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (постанова Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 914/1517/18). 
Положення статей 233 ГК України та 551 ЦК України при вирішенні питання про зменшення розміру штрафних санкцій є універсальними у правозастосуванні (пункт 8.26. постанови Верховного Суду від 09.03.2023 у справі № 902/317/22). 
Реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (пункт 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 у справі № 905/1409/21).
Як вбачається із встановлених судами обставин, зобов`язання з доставки вантажів було виконано відповідачем з незначним простроченням (від 1 до 3 діб).
Суд  першої інстанції помилково не врахував ту обставину, що хоча доставку було здійснено з простроченням термінів, передбачених статтею 41 Статуту залізниць України та Правилами, однак саме зобов`язання з доставки було виконано в повному обсязі, тобто не враховано ступінь виконання боржником, що слід було врахувати відповідно до положень частини 1 статті 233 ГК України.
Крім того, відповідно до частини третьої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
В Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб (Закон України від 24.02.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні"). Воєнний стан продовжувався, зокрема Законом України від 07.02.2023 "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", яким продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб.
Відповідно до частини першої статті 21 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" підприємства, установи і організації зобов`язані, зокрема, утримувати в належному стані техніку, будівлі, споруди та об`єкти інфраструктури, що належать для передачі в разі мобілізації Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту або призначені для спільного з ними використання у воєнний час.
Акціонерне товариство "Українська залізниця", державні підприємства та територіально-галузеві об`єднання залізниці включені до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83.
В умовах триваючого воєнного конфлікту законодавець встановив певні обов`язки щодо виконання юридичними особами військово-транспортного обов`язку.
Приписами частин 1 та 2 статті 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" унормовано, що військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів. Порядок виконання військово-транспортного обов`язку визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету міністрів України від 04.11.2015 № 891 затверджено Порядок організації діяльності залізничного транспорту під час здійснення військових залізничних перевезень (далі - Порядок).
Згідно з пунктом 12 Порядку підприємства залізничного транспорту забезпечують: виконання планів військових залізничних перевезень; надання рухомого складу для військових залізничних перевезень; рух військових поїздів залізницею згідно з відповідним графіком; військові ешелони, військовий транспорт, що рухається під охороною військової варти, водою, засобами опалення, освітлення; надання вантажно-розвантажувальних пристроїв та знімного військового обладнання згідно з нормативно-правовими актами; здійснення контролю за переміщенням військових ешелонів, а також в окремих випадках військового транспорту, їх першочергове навантаження та доставку за призначенням.
За пунктом 25 Порядку рухомий склад для забезпечення провадження діяльності військових частин Збройних Сил повинен утримуватися у справному стані і своєчасно проходити планово-попереджувальний ремонт та технічне обслуговування.
У цьому випадку колегія суддів зазначає, що господарський суд, відмовляючи в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, не врахував інших обставин, що мають істотне значення в контексті застосування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, зокрема, обставини щодо необхідності дотримання відповідачем військово-транспортного обов`язку в умовах воєнного стану (виконання планів перевезення, надання рухомого складу для військових залізничних перевезень, утримання рухомого складу у справному стані, тощо), що передбачає матеріально-технічне забезпечення і не може не залежати від фінансового становища підприємства.
Враховуючи те, що відповідач має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, на нього покладено обов`язок щодо утримання у справному стані рухомого складу для забезпечення діяльності Збройних Сил України, Господарський суд Дніпропетровської області помилково не врахував такі інші обставини, які мають істотне значення, оскільки вони заслуговують на увагу в розумінні частини першої статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України.
Вказана обставина не залежить від того, в який саме період відбувались перевезення вантажів відповідачем (до початку чи після введення воєнного стану в Україні), адже норми права, закріплені у статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, не пов`язують можливість зменшення розміру штрафних санкцій із одночасним існуванням у часі моменту, у який боржником допущено порушення зобов`язання, та обставин, якими боржник обґрунтовує застосування зазначених норм права. 
Таким чином, заперечення позивача щодо неможливості зменшення розміру штрафних санкцій у зв`язку з тим, що порушення відповідачем зобов`язання з доставки вантажу мало місце до початку воєнної агресії, не відповідає зазначеним вище приписам законодавства.
Подібних висновків дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в постановах від 27.03.2023 у справі № 904/934/22, від 31.03.2023 у справі №910/20525/21, від 20.04.2023 у справі № 904/613/22, від 20.04.2023 у справі № 904/124/22.
Апеляційний суд зазначає, що відсутність у Статуті залізниць України норми про можливість зменшення неустойки за клопотанням боржника не може обмежувати право останнього на звернення до суду з клопотанням на підставі частини третьої статті 551 ЦК України та частини першої статті 233 ГК України. Суд має розглянути таке клопотання з урахуванням наведених заявником доводів та конкретних обставин справи.
При цьому колегія суддів враховує сталу судову практику в питанні зменшення штрафу у подібних правовідносинах, а саме: Верховний Суд у постановах від 05.04.2018 у справі № 905/1180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/64/18, від 13.03.2018 у справі №905/1243/17, від 13.02.2018 у справі № 905/725/17, від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 погодився з висновками судів попередніх інстанцій про можливість зменшення розміру штрафу, передбаченого статтею 116 Статуту залізниць України, на підставі статей 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України.  
У клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій відповідач звертав увагу суду, що зобов`язання з перевезення виконано в повному обсязі, вантаж доставлено, а Акціонерне товариство «Укрзалізниця» має стратегічне значення для економіки держави.
Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Проте, суд першої інстанції, встановивши факт виконання відповідачем зобов`язання з незначною прострочкою, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування частини 1 статті 233 Господарського кодексу України та частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України. 
В оскаржуваному рішенні не наведено конкретних мотивів відхилення доводів відповідача щодо таких підстав для зменшення розміру неустойки, як (І) фактичне виконання зобов`язання (ступінь виконання); (ІІ) важливе стратегічне значення підприємств боржника для економіки, безпеки і оборони держави (інший інтерес, інші обставини), чим суд припустився порушення норм матеріального права, зокрема, частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та частини 1 статті 233 Господарського кодексу України.
Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" клопотало перед судом першої інстанції про зменшення розміру нарахованого штрафу на 50%.
Заперечуючи проти клопотання відповідача, ПАТ «Запоріжсталь» зазначало, що через військову агресію рф та близькість м. Запоріжжя до лінії фронту, було прийнято рішення про тимчасову зупинку роботи (гарячу консервацію обладнання) та вивело трудовий колектив у простій. Зниження обсягів виробництва відбулося поступово з 24.02.2022. Не дивлячись на зупинення роботи, ПАТ «Запоріжсталь» за власний рахунок прийняла активну участь у підготовці міста до оборони та наданні допомоги біженцям з окупованих території Запорізької області та м. Маріуполь. Незважаючи на значні збитки викликані частковою втратою готової продукції, часткову втрату економічних зв`язків, доступу до ринків реалізації продукції та від простою, у другій половині квітня 2022 року ПАТ «Запоріжсталь» частково, лише на 30-40%, відновило роботу. Більшість співробітників залишаються на простої. Крім того, частина працівників покинуло місто, виїхавши в безпечні міста України та за кордон.
Таким чином, апеляційний суд, враховуючи доводи обох сторін та загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність), а також необхідність забезпечення балансу інтересів сторін вважає за можливе зменшити розмір заявленого до стягнення штрафу на 50% від визначеної судом суми до стягнення (задоволених позовних вимог) - 478 869,88 грн до 239 434,94 грн.
Підсумовуючи усе вищенаведене, колегія суддів зауважує, що принцип справедливості судового розгляду (ст. 6 Конвенції) в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що: «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.
Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., серія A № 140, с. 29, п. 46).
Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 3 липня 2014 року, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
За таких умов, доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, що є підставою для зміни рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2022 у справі №904/547/22, як такого, що прийнято за неправильного встановлення обставин, які суд вважав доведеними, за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, шляхом викладення його резолютивної частини в такій редакції:
«Позов задовольнити частково. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, б.5, код ЄДРПОУ 40075815) в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, код ЄДРПОУ 40081237) на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, 72, код ЄДРПОУ 00191230) 239434,94 грн - штрафу за несвоєчасну доставку вантажів та 7 183,05 - витрат зі сплати судового збору.
В іншій частині позовних вимог відмовити».
Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
В той же час, відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Так як апеляційну скаргу частково задоволено, проте, з огляду також на те, що спір у даній справі частково виник із неправильних дій відповідача, які призвели до порушення зобов`язання щодо своєчасної доставки, суд відповідно змінює розподіл судових витрат наступним чином: 7 183,05 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви належить стягнути з відповідача на користь позивача, залишивши решту за позивачем, а 7881,11 грн витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги належить стягнути з позивача на користь відповідача (суми визначені пропорційно задоволеним позовним вимогам та відмові у задоволенні позовних вимог про стягнення 350     271,40 грн, але без урахування зменшення судом присудженого штрафу на 50%).
Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2022 у справі № 904/547/22 задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2022 у справі №904/547/22 змінити.
Позов задовольнити частково. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, б.5, код ЄДРПОУ 40075815) в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, код ЄДРПОУ 40081237) на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, 72, код ЄДРПОУ 00191230) 239434,94 грн - штрафу за несвоєчасну доставку вантажів та 7 183,05 грн - витрат зі сплати судового збору.
          В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, 72, код ЄДРПОУ 00191230) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, б.5, код ЄДРПОУ 40075815) в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» (49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108, код ЄДРПОУ 40081237) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 7 881,11 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 29.05.2023

Головуючий суддя                                                                      В.Ф. Мороз

Суддя                                                                                          Т.А.Верхогляд

Суддя                                                                                          А.Є. Чередко