ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1673/22                                                                  Суддя першої інстанції: Петро ПАЛАМАР

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                              Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
секретаря                                                  Височанської Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, за апеляційними скаргами Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної поліції в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04.08.2022, -

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач-1, МВС України) та Головного управління Національної поліції в Черкаській області (далі - відповідач-2, ГУ НП в Черкаській області) про:
- визнання протиправними дій МВС України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності;
- зобов`язання ГУ НП в Черкаській області повторно направити висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності до відповідача-1;
- зобов`язання МВС України призначити та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та пункта 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 (далі - Порядок №850).
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що йому встановлена ІІ група інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в ОВС, визначено 80% втрати працездатності, у зв`язку із чим він звернувся до УМВС України в Черкаській області із необхідним переліком документів про виплату йому одноразової грошової допомоги, однак МВС України безпідставно відмовило у призначенні такої допомоги. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 позов задоволено.
Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідачі подали апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Свою позицію відповідач-1 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою той факт, що медико-соціальну експертну комісію позивачу проведено з порушенням пункта 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення №1317), а саме, представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися, позивач поліклінікою ДУ ТМО МВС по Черкаській області для проходження МСЕК не направлявся. Відповідач-2 наголошує, що місцевий суд безпідставно не врахував, що рішення про призначення / відмову в призначенні одноразової грошової допомоги приймає МВС України, натомість ГУ НП в Черкаській області жодних матеріалів про призначення ОСОБА_1 вказаної допомоги не направляло, а тому відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача-2 повторно направити такі матеріали до відповідача-1. 
Відзиву на апеляційні скарги не подано.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарг, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги потрібно задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині, з таких підстав.
Судом установлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ Черкаської області на посаді старшого державтоінспектора ДАІ ГУМВС України в Черкаській області до 13.04.2010.
Відповідно до постанови ВЛК УМВС України в Черкаській області від 14.04.2011 №15 позивачу на момент звільнення встановлено захворювання "ТАК, пов`язане з проходженням служби в ОВС".
Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК №1 серії 12 ААБ №776556 ОСОБА_1 з 15.12.2020 первинно встановлено ІІ групу інвалідності, пов`язану з проходженням служби ОВС безтерміново.
18.01.2021 ліквідаційною комісією управління МВС України в Черкаській області складено висновок про призначення виплати одноразової грошової допомоги та направлено його до відповідача-1 за результатом розгляду звернення позивача від 15.01.2021.
Листом від 02.03.2001 №Р-33 зазначена комісія повідомила позивача, що у листі Департаменту фінансово-облікової політики МВС України від 18.02.2021 №6465/15-2021 зазначено, що під час розгляду матеріалів щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги виявлено, що медико-соціальна експертиза проведена з порушенням пункта 10 Положення №1317, оскільки представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися, а наявність зазначених недоліків унеможливлює прийняття рішення за надісланими матеріалами згідно з Порядком №850, тому матеріали повернуті на доопрацювання.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.05.2021, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2021, у справі №580/1461/21 визнано протиправними дії МВС України щодо неприйняття рішення за результатами розгляду документів про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, зобов`язано відповідача-1 повторно розглянути матеріали щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» та пункта 9 Порядку №850. 
На виконання вказаного судового рішення МВС України повторно розглянуло документи ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги та відмовило в її призначенні, рішення міститься у висновку/відмовлено від 14.12.2021.
Ліквідаційна комісія управління МВС України в Черкаській області листом від 19.01.2022 №Р-1 повідомила позивача щодо відмови Департаменту фінансово-облікової політики МВС України про виплату одноразової грошової допомоги, оскільки медико-соціальна експертиза проведена без представника закладів охорони здоров`я МВС.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача-1 та уважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вичерпний перелік підстав для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги закріплений в пункті 14 Порядку №850, до якого не включено проведення медико-соціальної експертизи з порушенням п. 10 Положення №1317. Водночас зобов`язуючи відповідача-2 повторно направити до МВС України висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності, місцевий суд виходив з того, що ГУ НП в Черкаській області є публічним правонаступником ліквідованого управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.
У той же час суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-XII (далі - Закон №565-XII) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
На виконання вказаної норми затверджено Порядок №850.
02.07.2015 прийнято Закон України «Про Національну поліцію», пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" якого Закон №565-XII визнано таким, що втратив чинність.
Однак за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".
До набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію" право та порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано статтею 23 Закону №565-ХІІ та Порядком №850, відповідно.
Згідно з пунктом 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Пунктом 3 Порядку №850 визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Відповідно до пункта 4 Порядку №850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Таким чином, на час виникнення спірних відносин за позивачем як колишнім працівником органів внутрішніх справ у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності зберігалось право на отримання одноразової грошової допомоги згідно із пунктом 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію".
При цьому механізм призначення та виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції щодо процедури, умов, розмірів, а також строків, визначає Порядок №850.
Письмовими доказами у справі підтверджено, що ОСОБА_1 14.12.2020 первинно встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби ОВС, а тому останній має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом №565-XII, виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850.
Пунктом 7 Порядку №850 визначено перелік документів, які подає за місцем служби працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності.
Відповідно до пункта 8 Порядку №850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції. МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Пунктом 14 Порядку №850 визначено, що призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Таким чином, при відмові особі у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, відповідач-1 може посилатись лише на приписи пункту 14 Порядку №850, однак підстав, з яких останній відмовив позивачу у призначенні допомоги, вказана норма не містить.
Водночас МВС України не надано жодного доказу того, що медико-соціальну експертну комісію позивачу проведено з порушенням вимог Положення №1317.
Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача-1 призначити та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до статті 23 Закону №565-XII та пункта 9 Порядку №850 колегія суддів зазначає наступне.
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 28.02.2020 у справі №П/811/1015/16, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи зобов`язати діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки коштом приватної особи, яка діяла добросовісно.
Принцип «належного урядування» має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу «належного урядування» забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип «належного урядування» підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.
Відповідно до правової позиції, висловленої Європейським судом з прав людини в рішенні по справі «Рисовський проти України» (Заява №29979/04), Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП], заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», заява №21151/04, п. 72, від 08.04.2008, і «Москаль проти Польщі», заява №10373/05, п. 51, від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява №55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії», заява №36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», п. 128, та «Беєлер проти Італії», п. 119).
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі», п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», заява №36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії», п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії», заява №32457/05, п. 40, від 13.12.2007, та у справі «Трґо проти Хорватії», заява №35298/04, п. 67, від 11.06.2009). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі», п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», п. 53, та «Тошкуце та інші проти Румунії», п. 38).
Сукупність встановлених обставин справи, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, свідчить на користь того, що виключно внаслідок суб`єктивного ставлення посадових осіб відповідача-1 до норм Порядку №850, позивач був позбавлений гарантованого права на вільне володіння власним майном, при цьому не вчиняючи жодних протиправних дій по відношенню до Держави.
Ураховуючи вищезазначене, а також зважаючи на недоведення відповідачем-1 наявності правових підстав для відмови позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, апеляційний суд уважає правильним висновок місцевого суду, що належним і достатнім способом захисту в даному випадку буде зобов`язання МВС України призначити та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до статті 23 Закону №565-XII та пункта 9 Порядку №850.
Водночас висновок суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язання ГУ НП в Черкаській області повторно направити до відповідача-1 висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності, колегія суддів уважає помилковим, оскільки відповідач-2 жодних матеріалів про призначення ОСОБА_1 вказаної допомоги не направляв до МВС України, а згідно з довідкою ГУ НП в Черкаській області від 15.07.2022 №340/13/01-2022 до нього не надходили документи про одноразові грошові виплати колишнім працівникам органів внутрішніх справ в разі загибелі (смерті) або інвалідності. Натомість, на переконання судової колегії, визнання протиправним дій МВС України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності та зобов`язання відповідача-1 призначити та виплати позивачу таку допомогу є належним і достатнім способом захисту його порушених прав.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення або змінити судове рішення.
За змістом ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи в частині.
Керуючись ст.ст. 33, 34, 139, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України та Головного управління Національної поліції в Черкаській області задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Черкаській області повторно направити висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням інвалідності до Міністерства внутрішніх справ України скасувати.
У задоволенні позову в цій частині відмовити.
У решті рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04.08.2022 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                                     О.Є. Пилипенко 

                                                                                                              Л.Т. Черпіцька