Постанова
Іменем України 
 
08 травня 2023 року
м. Київ
 
справа № 295/17406/18
 
провадження № 61-6143 св 22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач),               Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідачі: Житомирська міська рада, виконавчий комітет Житомирської міської ради, Приватне підприємство «Житлове експлуатаційне підприємство № 1 м. Житомира»;
третя особа - Департамент реєстрації Житомирської міської ради,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Житомирської міської ради на рішення Богунського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2021 року у складі судді Лєдньова Д. М. та постанову Житомирського апеляційного суду від 01 червня 2022 року у складі колегії суддів: Шевчук А. М., Коломієць О. С., Талько О. Б.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житомирської міської ради, виконавчого комітету Житомирської міської ради, приватного підприємства «Житлове експлуатаційне підприємство № 1 м. Житомира» (далі - ПП «ЖЕП № 1 м. Житомира»), третя особа - Департамент реєстрації Житомирської міської ради, про визнання недійсним та скасування рішення і свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
 
Позовна заява мотивована тим, що приміщення, позначене за № 69 на поповерховому плані цокольного поверху, згідно з технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_1 , є допоміжним приміщенням, нерозривно пов`язаним з підвальним приміщенням, оскільки у ньому перебуває сантехнічне та інше обладнання, призначене для забезпечення експлуатації будинку. Зокрема, у спірному приміщенні відповідно до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 13 липня 2016 «Про передачу приміщень та обладнання теплових вводів, елеваторних вузлів, вузлів вводу системи опалення житлових будинків на баланс КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради для обслуговування та експлуатації» розміщено прилад обліку теплової енергії. Таким чином, воно не є нежитловим приміщенням, як самостійним об`єктом правовідносин, і не може бути предметом приватизації чи іншого способу набуття права власності на нього, як окремого об`єкта нерухомого майна.
Разом з тим, КП «ВЖРЕП №1 м. Житомира» Житомирської міської ради, порушуючи права співвласників, провело реконструкцію допоміжного приміщення під адміністративне та за дорученням Житомирської міської ради замовило технічний паспорт на будинок та оформило свідоцтво про право власності на нерухоме майно.
Співвласники будинку АДРЕСА_1 є співвласниками усього спільного майна, в тому числі підвальних/допоміжних приміщень, як невід`ємних конструктивних елементів будинку. Усі допоміжні приміщення, в тому числі спірне приміщення, є спільною власністю мешканців вказаного будинку, а свідоцтво про право власності від 30 вересня 2013 року порушує його право власності на спірне майно.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсними свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, площею 79,8 кв. м, в будинку АДРЕСА_1 , серії САК № 328627, видане 30 вересня 2013 року територіальній громаді м. Житомира в особі Житомирської міської ради; скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області
Шевченко О. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний
№ 6349937 від 30 вересня 2013 року, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 вересня 2013 року.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій 
 
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 14 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду                            від 03 листопада 2020 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
від 27 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Богунського районного суду міста Житомира від 14 травня 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рішенням Богунського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 01 червня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано недійсними та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, площею 79,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , серія та номер САК № 328627 , видане 30 вересня 2013 року територіальній громаді м. Житомира в особі Житомирської міської ради; рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області Шевченко О. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 6349937 від 30 вересня 2013 року, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 вересня 2013 року.
 
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що приміщення № 1                  (площею 1,7 кв. м), приміщення № 2 (площею 11,4 кв. м) та приміщення № 7 (площею 13,3 кв. м) загального приміщення, площею 79,8 кв. м, в багатоповерховому будинку АДРЕСА_1 є допоміжними приміщеннями, та такими, що пристосовані для передачі, регулювання, обслуговування загальної системи теплопостачання, а також доступу до неї.
З огляду на наведене, суди дійшли висновку, що інтереси позивача, як співвласника багатоквартирного будинку, є порушеними внаслідок відсутності доступу до приміщень допоміжного призначення, використання яких передбачено для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку.
Враховуючи, що приміщення визначені як допоміжні, є невід`ємною частиною спірного приміщення загальною площею 79,8 кв. м, право власності на яке зареєстровано за Житомирською міською радою, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, з метою поновлення порушених прав позивача як співвласника, дійшов висновку про визнання  недійсним та скасування свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно та рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на це майно.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У липні 2022 року Житомирська міська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Богунського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 01 червня 2022 року й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
 
Підставами касаційного оскарження указаних судових рішень заявник  зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду у справах № 906/1169/17, № 906/150/19, № 904/1040/18, № 916/2069/17.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі й витребувано цивільну справу 
№ 295/17406/18 із Богунського районного суду Житомирської області.
 
У серпні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга Житомирської міської ради мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належно не дослідили зібрані у справі докази, зокрема, що спірне приміщення, загальною площею 79,8 кв. м, розташоване в будинку АДРЕСА_1 , є нежитловим приміщенням, яке з моменту введення багатоквартирного будинку в експлуатацію не використовувалось як допоміжне приміщення житлового будинку, тому посилання позивача на те, що дане приміщення є спільною власністю мешканців будинку і є допоміжним приміщенням - безпідставні. Спірне приміщення будувалося під ощадну касу, що підтверджується актом введення будинку до експлуатації та матеріалами технічної інвентаризації житлового будинку, а отже має статус нежитлового з початку введення житлового будинку в експлуатацію.
У висновку судової будівельно-технічної експертизи від 12 вересня 2020 року вказано, що через приміщення № 1 та № 2 здійснюється доступ до приміщення № 7, де проходять трубопроводи системи центрального теплопостачання із влаштованою запірною арматурою. Проте, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на доводи заявника про те, що доступ до систем центрального теплопостачання також може здійснюватися через підвальні приміщення, які використовуються мешканцями багатоквартирного будинку, а не через нежитлові приміщення ощадкаси. Крім того, більшість приміщень з групи приміщень № 69 згідно з висновком судової експертизи є нежитловими, тому судами неправомірно позбавлено територіальну громаду м. Житомира права власності на нерухоме майно.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У вересні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ПП «ЖЕП № 1 м. Житомира», у якому зазначено, що доводи касаційної скарги є безпідставними, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції є мотивованими, законними й ґрунтуються на належних та допустимих доказах, судами вірно застосовано норми матеріального та процесуального права щодо спірних правовідносин. Просив касаційну скаргу Житомирської міської ради залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 (а. с. 8-10, т. 1).
 
Територіальна громада м. Житомира в особі Житомирської міської ради відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно                             від 30 вересня 2013 року є власником нежитлового приміщення, площею 79,8 кв. м, в будинку АДРЕСА_1 (а. с. 15, т. 1). Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 6349937, прийняте                       30 вересня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області Шевченко О. В.; дата державної реєстрації - 27 вересня 2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 16, т. 1).
 
Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської Ради народних депутатів трудящих від 19 лютого 1970 року № 144 вирішено виділити Управлінню капітального будівництва облвиконкому земельну ділянку, площею 3,9 га, для будівництва житлових будинків № 96 , № 98 , АДРЕСА_1 . Вирішено у цих жилих будинках вбудувати на перших поверхах: магазин продовольчих товарів, аптеку, перукарню, відділення зв`язку та ощадну касу (а. с. 69, т. 1).
 
Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської Ради народних депутатів трудящих від 24 січня 1974 року № 84 додатково виділено Управлінню капітального будівництва облвиконкому земельну,                            площею 252 кв. м, для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 , а рішенням виконкому відповідної ради від 07 лютого 1974 року № 135 вирішено внести зміни до рішення від 19 лютого 1970 року № 144 та запроектувати у будинку АДРЕСА_1 промтоварний магазин (а. с. 73, т. 1).
 
Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської Ради народних депутатів трудящих від 20 грудня 1973 року № 1084 вулиця Чуднівська перейменована на вулицю ім. генерал-лейтенанта І. Д. Черняховського                        (а. с. 82, т. 1).На час розгляду справи вулиця знову перейменована на АДРЕСА_1 .
 
Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської Ради народних депутатів трудящих від 03 квітня 1975 року № 167 затверджено акт державного прийому житлового новозбудованого житлового будинку АДРЕСА_1 , з вбудованим приміщеннями аптеки, поштового відділення зв`язку, ощадкаси (а. с. 117-121, т. 1).
 
Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської Ради народних депутатів трудящих від 02 липня 1976 року № 385 затверджено акт державної прийомки новозбудованого житлового будинку АДРЕСА_1 , із вбудованими приміщеннями перукарні та пунктом прийомки білизни в чистку (а. с. 76-80, т. 1).
 
Згідно з рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради народних депутатів від 22 жовтня 1992 року № 621 про формування комунальної власності міської ради народних депутатів та передачу в управління виконавчому комітету майна міської ради було прийнято у міську комунальну власність та затверджено перелік майна комунальної власності міської ради народних депутатів.
 
Згідно з технічним паспортом, виготовленим 26 липня 2013 року комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації», приміщення ощадного банку, вбудованого в житловому будинку АДРЕСА_1 , складається з приміщень: 1 - вхідного тамбуру,                            площею 1,7 кв. м; 2 - приміщення, площею 11,4 кв. м; 3 - приміщення, площею 10,4 кв. м; 4 - приміщення, площею 4,1 кв. м; 5 - коридору,                 площею 3 кв. м; 6 - санвузлу, площею 1,9 кв. м; 7 - приміщення,                     площею 13,3 кв. м; 8 - приміщення, площею 11,7 кв. м; 9 - каси,                      площею 22,3 кв. м, загальною площею 79,8 кв. м (а. с. 96-98, т. 1).
 
Згідно з рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради                                від 13 липня 2016 року № 621, КП «ВЖРЕП №1» Житомирської міської ради вирішено передати на баланс КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради приміщення та обладнання теплових вводів, елеваторних вузлів, вузлів вводу системи опалення в житлових будинках згідно з переліком для обслуговування та експлуатації. Зокрема, на баланс КП «Житомиртеплокомуненерго» безоплатно передається з балансу                         КП «ВЖРЕП № 1» Житомирської міської ради елеваторний вузол в житловому будинку АДРЕСА_1 (під`їзди 3,10,16) (а. с. 17, т. 1).
 
Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 09 квітня 2019 року № 2 передано з балансу КП «ВЖРЕП № 1» Житомирської міської ради на баланс КП «ВЖРЕП № 5» Житомирської міської ради безкоштовно частину нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 , а саме: нежитлове приміщення, загальною                                      площею 79,8 кв. м, літ. «А-5» (а. с. 37, т. 1).
 
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року за клопотанням ОСОБА_1 у справі було призначено судову-технічну експертизу.
 
Згідно висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи                             від 12 вересня 2020 року № 172/09-2020, через приміщення № 7 (площею 13,3 кв. м), групи приміщень № 69, загальною площею 79,8 кв. м, яке знаходиться в цокольному поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 , проходять трубопроводи системи центрального теплопостачання із влаштованою основною запірною арматурою, призначеною для забезпечення експлуатації будинку. Крім того, частина групи приміщень № 69 є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , зокрема: вхідний тамбур № 1 (площею 1,7 кв. м), приміщення № 2 (площею 11,4 кв. м) та приміщення № 7 (площею 13,3 кв. м), оскільки ці приміщення необхідні для доступу та можливості технічного обслуговування системи теплопостачання будинку. При цьому інші приміщення групи приміщень                    № 69 не є допоміжними приміщеннями, які призначені для забезпечення експлуатації та обслуговування будинку.
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Касаційна скарга Житомирської міської ради задоволенню не підлягає з наступних підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
 
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. 
 
Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
 
Отже, частина друга статті 382 ЦК України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування житлового будинку у дво- або багатоквартирному будинку. Зокрема, за власниками квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності закріплюються приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру. Ця норма спрямована на врегулювання порядку користування мешканцями квартир зазначеними приміщеннями та обладнанням.
 
Усі зазначені об`єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку.
 
Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна.
 
Відповідно до пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.
 
У рішенні Конституційного Суду України у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків від 02 березня 2004 року №4-рп/2004 вказано, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.
 
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 у справі № 1-22/2011 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII (2482-12) зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.
 
Отже, під допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку слід розуміти приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).
Окрім того, допоміжні приміщення стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій.
 
За схожих обставин Європейський суд з прав людини зауважив, що рішення місцевого органу влади щодо укладення контракту на реконструкцію горища третьою особою становило втручання у право заявників володіти своїм майном. Вирішуючи спір між заявниками (іншими співвласниками) і місцевим органом, національні судові органи чітко зазначили, що згідно з чинними на той час положеннями Цивільного кодексу для укладення інвестиційного контракту потрібна згода заявників, а в разі її відсутності органи влади могли звернутись до суду, щоб отримати дозвіл на проведення відповідних робіт. Утім, районна адміністрація не виконала цих вимог, уклавши контракт без згоди заявників чи судової санкції. За таких обставин, як випливає з обґрунтування національних судів, органи влади не дотрималися умов, передбачених законом для укладення інвестиційного контракту. В кінцевому підсумку після виконання контракту національні суди визнали його дійсним, встановивши, що він вигідний для всіх співвласників будинку. Отже, Суд вважає, що немає потреби оцінювати, чи було забезпечено цим рішенням національних судів справедливий баланс інтересів. З цього приводу Суд зауважує, що для цілей статті 1 Першого протоколу здійснювати оцінку справедливості доцільно лише тоді, коли відповідне втручання відповідає нормам застосовного законодавства. Ані з матеріалів справи, ані із зауважень Уряду не видно, що перед укладенням інвестиційного контракту існували якісь обставини, які перешкоджали місцевому органу отримати дозвіл на реконструкцію або безпосередньо від співвласників горища, або в судовому порядку. Крім того, з наявних матеріалів не вбачається, що те чи інше положення національного законодавства дозволяло місцевому органу укласти контракт без такої згоди або у випадку спору - без його судового вирішення. Отже, укладення інвестиційного контракту становило втручання, яке не відповідало закону. У зв`язку з цим було порушено статтю 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року).
 
При вирішенні цього спору ключовим є визначення правового статусу нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, а саме встановлення того, чи відноситься спірне приміщення до допоміжних та чи є нежитловим приміщенням в структурі житлового будинку.
 
У постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 906/1169/17 зазначено, що «допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень».
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
 
Суди попередніх інстанцій дослідили та надали належну оцінку висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 12 вересня 2020 року                          № 172/09-2020, у якому вказано, що через приміщення № 7                               (площею 13,3 кв. м), групи приміщень № 69, загальною площею 79,8 кв. м, яке знаходиться в цокольному поверсі житлового будинку за адресою:                          АДРЕСА_1 , проходять трубопроводи системи центрального теплопостачання із влаштованою основною запірною арматурою, призначеною для забезпечення експлуатації будинку; частина групи приміщень № 69 є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , зокрема: вхідний тамбур № 1 (площею 1,7 кв. м), приміщення № 2 (площею 11,4 кв. м) та приміщення № 7 (площею 13,3 кв. м), оскільки дані приміщення необхідні для доступу та можливості технічного обслуговування системи теплопостачання будинку, при цьому інші приміщення групи приміщень № 69 не є допоміжними приміщеннями, які призначені для забезпечення експлуатації та обслуговування будинку.
 
Встановивши, що приміщення № 1, № 2 та № 7, які увійшли до групи приміщень № 69, загальною площею 79,8 кв. м, та на які за Житомирською міською радою зареєстровано право власності, - є допоміжними, призначеними для забезпечення експлуатації житлового будинку АДРЕСА_1 та становлять його невід`ємну частину, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про порушення прав та інтересів позивача як співвласника багатоквартирного будинку внаслідок відсутності доступу до приміщень допоміжного призначення, використання яких передбачено для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку.
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам у їх сукупності й доводам сторін, зробив обґрунтовані висновки, що власники квартир багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , у тому числі й позивач, є співвласниками спірних допоміжних нежитлових приміщень, правильно задовольнив вимоги ОСОБА_1 про визнання  недійсним та скасування свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно та рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на це майно.
 
Судами враховано, що приміщення № 1, № 2 та № 7 не є ізольованими від приміщень № № 3-6, та № 9, потрапити до яких можливо виключно через допоміжні приміщення № 1, № 2 та № 7, що спростовує доводи касаційної скарги заявника про те, що доступ до систем центрального теплопостачання може здійснюватися через інші підвальні приміщення, а не через нежитлові приміщення ощадкаси.
 
Доводи касаційної скарги про те, що в нежитловому приміщенні, площею 79,8 кв. м, була розташована ощадкаса, про що вказано в технічному паспорті на приміщення, виготовленому в 2013 році, не спростовують правового режиму приміщень № 1, № 2 та № 7 як допоміжних та автоматично не відносять їх до самостійних, оскільки судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірні приміщення забезпечують загально-побутові потреби співвласників будинку в сфері комунального обслуговування, а тому суди правильно вказали, що права та інтереси позивача, як співвласника багатоквартирного будинку, безумовно порушені. 
 
Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.
 
Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням обставин цієї справи, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які заявник посилався в обґрунтування доводів касаційної скарги.
 
Отже, суди попередніх інстанцій виконали вимоги статей 89, 417 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідили і оцінили докази та встановили обставини у справі.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Житомирської міської ради залишити без задоволення.
 
Рішення Богунського районного суду Житомирської області від 09 грудня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 01 червня 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           О. М. Осіян
 
О. В. Білоконь 
 
Н. Ю. Сакара