ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" квітня 2023 р.           Справа№ 910/9649/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кравчука Г.А.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Козир Т.П. 
 
при секретарі судового засідання: Нагулко А.Л.
за участю представників сторін:
від позивача: Пахолюк Т.П.
від відповідача: не з`явився 
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метіда", м. Київ
на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2022 (повний текст складено 22.12.2022)
у справі №    910/9649/22 (суддя Пукас А.Ю.)
за позовом Дочірнього підприємства "Центргаз" Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз", м.   Кропивницький
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метіда", м. Київ
про стягнення 2 601 691,42 грн,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
У вересні 2022 року до Господарського суду міста Києва звернулось Дочірнє підприємство "Центргаз" Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз" (далі - ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз", позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метіда" (далі за текстом ТОВ "Метіда", відповідач) про стягнення 2 257 455, 80 грн інфляційних втрат та 344 235, 62 грн 3 % річних, що в загальному розмірі становить 2 601 691, 42 грн за неналежне виконання грошового зобов`язання за вироком Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі № 910/398/19
В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що вирок Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі №910/398/19, залишений без змін ухвалами Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 10.02.2021 та від 14.05.2021, а також постановою Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 27.10.2021, яким в тому числі ухвалено повернути ТОВ "Метіда" грошові кошти в розмірі 8  600  000 грн законному володільцю - ДП "Центргаз".
Однак, всупереч тому, що вирок Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі №910/398/19 набрав законної сили 10.02.2021, в добровільному порядку Відповідачем кошти в розмірі 8 600 000 грн на користь позивача не сплачено, у зв`язку з чим стягнення коштів відбулося 25.07.2022 в рамках виконавчого провадження на підставі виконавчого листа Вищого антикорупційного суду від 26.11.2021.
Таким чином, Позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) здійснено нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання в розмірі 8 600 000 грн, що відповідно і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2022 у справі №   910/9649/22 позов ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз" задоволено.
Присуджено до стягнення з ТОВ "Метіда" на користь ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз" інфляційні втрати - 2   257   455,80 грн, 3% річних - 344   235,62   грн, судовий збір 39   025,37 грн.
Мотивуючи ухвалене рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що факт виникнення у відповідача обов`язку здійснити повернення коштів позивачу в розмірі 8 600 000 грн, як законному володільцю встановлено вироком Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі №910/398/19, який набрав законної сили 10.02.2021. Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних місцевий господарський суд дійшов висновку, що останній є арифметично вірним та нарахованим у відповідності до вимог чинного законодавства, що відповідно свідчить про необхідність задоволення позову.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Метіда" 05.01.2023 звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2022 у справі №    910/9649/22 та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Апеляційна скарга відповідача обґрунтована тим, що останній не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо преюдиційності фактів, встановлених в судових рішеннях у справі №910/398/19. Так, за твердженням апелянта, вирок Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі №910/398/19 не може містити обставин (фактів), які б звільняли позивача від доказування у господарській справі №910/9649/22, оскільки стосовно ТОВ "Метіда" вирок не ухвалювався. Вирок та ухвали Вищого антикорупційного суду від 31.01.2022, 18.04.2022 та 05.08.2022 у справі №910/398/19 не містять преюдиційних фактів щодо наявності у позивача правової вимоги та не звільняє позивача від доказування обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги у даній справі.
Також апелянт зазначив, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано доводи відповідача стосовно вжиття останнім всіх заходів щодо належного виконання вироку та відсутності його вини.  
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2023 справу №    910/9649/22 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Кравчук Г.А. (суддя-доповідач), судді: Чорногуз М.Г., Шаптала Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №   910/9649/22.
Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ТОВ "Метіда" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2022 у справі №   910/9649/22 до надходження матеріалів справи.
06.02.2023 матеріали справи №    910/9649/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2023 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метіда" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2022 у справі №    910/9649/22 залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Надано скаржнику десять днів з моменту отримання ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали, скаржником 21.02.2023 подано заяву, до якої додано квитанцію про сплату судового збору в сумі 19    512,69 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Метіда" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2022 у справі №   910/9649/22, розгляд справи призначено на 25.04.2023 об 09 год. 45 хв.
Заявлені у справі клопотання та результати їх розгляду.
13.02.2023 через відділ документального забезпечення діяльності Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про повернення справи для усунення недоліків, відповідно до якої позивач просив апеляційний господарський суд справу №910/9649/22 направити до Господарського суду міста Києва для усунення недоліків.
Вказане клопотання обґрунтоване тим, що 26.12.2022 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача вказаних витрат в розмірі 30   000,00 грн.
28.12.2022 ухвалою Господарського суду міста Києва розгляд заяви призначено на 16.01.2023 о 16 год 30 хв.
23.01.2023 ухвалою Господарського суду міста Києва розгляд вказаної заяви призначено на 06.02.2023 о 17 год 00 хв.
Однак, судом першої інстанції вказана заява не вирішена, матеріали справи №910/9649/22, на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 направлено до суду апеляційної інстанції. 
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ГПК України якщо під час вивчення матеріалів справи суд виявить нерозглянуті зауваження на правильність і повноту фіксування судового процесу технічними засобами, нерозглянуті письмові зауваження щодо повноти чи правильності протоколу судового засідання, невирішене питання про ухвалення додаткового рішення, суд постановляє ухвалу із зазначенням строку, протягом якого суд першої інстанції має усунути недоліки.
В даному контексті колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що як убачається з матеріалів справи, 26.12.2022 через канцелярію Господарського суду міста Києва, тобто після ухвалення рішення суду першої інстанції, від позивача надійшла заява про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.
У відповідності до ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2022 розгляд заяви позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/9649/22 призначено на 16.01.2023.
23.01.2023 ухвалою Господарського суду міста Києва розгляд вказаної заяви призначено на 06.02.2023 о 17 год 00 хв.
В той же час, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2023 було витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9649/22 для розгляду апеляційної скарги відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2022.
А тому, оскільки у даному апеляційному провадженні переглядається рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2022, а заява про ухвалення додаткового судового рішення, яка стосується судових витрат позивача, пов`язаних з розглядом справи у суді першої інстанції, була подана після його ухвалення, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла до висновку про недоцільність повернення судової справи до суду першої інстанції для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.
Явка представників сторін.
У судове засідання 25.04.2023 з`явився представник позивача, проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційний господарський суд відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, оскаржуване рішення місцевого господарського суду просив залишити без змін.
Представник відповідача у судове засідання 25.04.2023 не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.
За приписами частини першої ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain") від 07.07.1989).
Оскільки явка представників сторін в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників сторін.
24.04.2023 через відділ документального забезпечення діяльності Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивоване тим, що представник апелянта не має можливості прийняти участь у судовому засіданні 25.04.2023 у зв`язку з необхідністю бути присутнім в іншому судовому засіданні.
Розглянувши у судовому засіданні 25.04.2023 клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 202 ГПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:
1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;
2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;
3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;
4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.
Всупереч ст.ст. 76, 77 ГПК України, представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин викладених в клопотанні про відкладення розгляду справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Як убачається з матеріалів справи, вироком Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі № 910/398/19 ухвалено визнати винним у вчинені кримінального правопорушення ОСОБА_1 , а також вирішено повернути грошові кошти в сумі 8 600 000 грн, які знаходяться на банківських рахунках ТОВ "Метіда" (ЄДРПОУ 34702464) законному володільцю - ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз" (ЄДРПОУ 31146068).
В пункті 82 вироку Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі № 910/398/19 зазначено про залишення арешту, накладеного на грошові кошти у розмірі 8 600 00 грн, які перебувають на рахунках ТОВ "Метіда" на підставі ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 09.08.2019.
10.02.2021 ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у справі № 910/398/19 апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_1, поданою 04.09.2020 на вирок Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020, залишено без задоволення, а оскаржуваний вирок залишено без змін.
14.05.2021 ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у справі № 910/398/19 апеляційну скаргу ТОВ "Метіда", подану 17.02.2021 на вирок Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020, залишено без задоволення, а оскаржуваний вирок залишено без змін.
27.10.2021 постановою Верховного Суду Третьої судової палати Касаційного кримінального у справі № 910/398/19 залишено без задоволення касаційні скарги засудженого ОСОБА_1, його захисників на вирок Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 й ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суд від 10.02.2021 та представника ТОВ "Метіда" на вирок Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 та ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 14.05.2021, а оскаржуваний вирок залишено без змін.
Судом встановлено, що вирок Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі № 910/398/19 набрав законної сили 10.02.2021.
26.11.2021 Вищим антикорупційним судом видано виконавчий лист на виконання вироку Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі №910/398/19 в частині повернення грошових коштів в сумі 8 600 000 грн, які знаходяться на банківських рахунках ТОВ "Метіда" (ЄДРПОУ 34702464) законному володільцю - ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз" (ЄДРПОУ 31146068).
Згідно доданих до відзиву доказів вбачається, що Позивач звертався до Відповідача з листом № 1332 від 03.12.2021 та № 92 від 14.02.2022 (повторно) із вимогою перерахувати грошові кошти в сумі 8 600 000 грн на рахунки Позивача.
Також судом встановлено, що у вимозі № 92 від 14.02.2022 позивач повідомив відповідача про наслідки невиконання вимоги про перерахування коштів в термін п`яти робочих днів з дати отримання такого листа, а саме звернення до суду з позовом про стягнення нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат.
Однак матеріали справи не містять доказів добровільної сплати відповідачем суми в розмірі 8 600 000 грн на рахунки позивача.
Як вбачається з ухвали Вищого антикорупційного суду від 31.01.2022 представник ТОВ "Метіда" 15.12.2021 звернувся до вказаного суду із заявою про роз`яснення вироку Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі № 910/398/19 щодо абзацу 3 резолютивної частини, а саме роз`яснити за рахунок яких коштів та з яких банківських рахунків ТОВ "Метіда" необхідно здійснити повернення грошових коштів в розмірі 8 600 000 грн на користь ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз", оскільки на переконання ТОВ "Метіда" вирок суду в даній частині є незрозумілим, при тому, що на момент арешту рахунків товариства грошові кошти на них відсутні, а списання грошових коштів, які надходили на неарештовані рахунки товариства порушить майнові права останнього.
Представником ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз" заяву про роз`яснення вироку суду підтримано, оскільки зазначення в резолютивній частині формулювання "повернути кошти" викликає труднощі під час виконання вироку суду, оскільки повернення коштів може відбуватися виключно в добровільному порядку, тоді як в примусовому порядку можливо лише стягнути.
Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 31.01.2022 у справі №910/398/19 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Метіда" про роз`яснення вироку Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі № 910/398/19, в мотивування чого судом зазначено наступне: "З огляду на те, що ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз" як власник грошових коштів у розмірі 8 600 000 грн не знав і не міг знати про їх використання, суд не вирішував питання про спеціальну конфіскацію, а вирішив питання про повернення майна власнику".
Як убачається зі змісту вироку, в ході судового розгляду встановлено, що зазначені грошові кошти набуті ТОВ "Метіда" неправомірно, є предметом злочинного посягання та належать ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз", тому підлягають поверненню законному володільцю.
З огляду на норму частини 2, 4 статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" із вироку суду цілком зрозуміло, що ТОВ "Метіда" має добровільно повернути на рахунки ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз" грошові кошти в розмірі 8 600 000 грн. За рахунок яких коштів має відбутися таке повернення - не має принципового значення для виконання рішення суду, оскільки кошти не мають індивідуально визначених ознак та безпосередньо не пов`язані з тими рахунками, на які накладений арешт, тому воно може бути реалізовано з будь-якого рахунку та за рахунок будь-яких коштів.
Отже, дослідивши зазначений вирок в частині, яка на думку заявника потребує роз`яснення, колегія суддів робить висновок, що зазначене судове рішення в повній мірі відповідає вимогам ст. 100 КПК України, його текст викладений чітко, послідовно і зрозуміло, будь-яких положень, які б допускали подвійне чи суперечливе тлумачення вирок не містить, резолютивна частина вироку містить однозначне рішення щодо повернення ТОВ "Метіда" грошових коштів на користь ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз"."
Крім того, колегія суддів в ухвалі Вищого антикорупційного суду від 31.01.2022 у справі № 910/398/19, а саме в пункті 3.6. звернула увагу, що подана представником ТОВ "Метіда" заява про роз`яснення рішення суду містить формальне посилання на незрозумілість вироку, тоді як жодних мотивів, які б свідчили про його нечіткість чи суперечливість у заяві не наведено.
В подальшому як вбачається з ухвали Вищого антикорупційного суду від 18.04.2022 у справі № 910/398/19 представником ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз" подано клопотання про зміну порядку та способу виконання вироку Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі № 910/398/19 оскільки згідно повідомлення приватного виконавця Пилипчука В.Г. від 21.01.2021 виконавчий документ повернутий без виконання у зв`язку з тим, що виконати виконавчий документ (виконавчий лист від 26.11.2021 № 910/398/19) не вдалося оскільки останній не містить заходів процесуального характеру, що відповідно унеможливлює застосування до цих правовідносин примусової процедури приведення рішення суду до виконання.
За наслідками розгляду даної заяви про зміну порядку та способу виконання вироку Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі №910/398/19, Вищий антикорупційний суд в ухвалі від 18.04.2022 у справі №910/398/19 відмовив у її задоволенні та зазначив наступне: "Виконавчий лист, виданий Вищим антикорупційним судом, відповідає вимогам, встановленим в ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", має чітке майнове формулювання, в логічній структурі: хто, кому, і скільки грошових коштів має перерахувати".
З огляду на вище вказане, твердження приватного виконавця, що виконавчий лист не містить заходів примусового виконання рішення суду, не ґрунтується на вимогах закону, а має ознаки правового пуризму, оскільки за своєю природою та суттю поняття "грошові кошти повернути законному володільцю" та "звернення стягнення на кошти" є ідентичними.
Щодо рекомендації приватного виконавця змінити спосіб і порядок виконання рішення, внаслідок якої заявник звернувся з відповідним клопотанням, то суд зауважує, що це можливо лише у разі існування об`єктивних причин для неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб. Однак такі причини наразі встановити неможливо, оскільки виконання не розпочалося."
Так, постановою приватного виконавця Генного Д.А. від 18.07.2022 № 69438131 відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 910/398/19 від 26.11.2021 про повернення грошових коштів в сумі 8 600 000 грн, які знаходяться на банківських рахунках ТОВ "Метіда" (ЄДРПОУ 34702464) законному володільцю - ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз" (ЄДРПОУ 31146068).
Згідно платіжного доручення № 69438131 від 25.07.2022 відповідачем сплачено на рахунок приватного виконавця Генного Д.А. суму в розмірі 9 460 500 грн, із зазначення призначення платежу: "Стягн.вик.пр № 69438131 з прим вик вд:вик лист № 910/398/19 від 26.11.2021 вид.вищ антикоруп суд про стягнення на кор. дп центрогаз ВАТ "Кіровоградгаз", з яких 8 600 00 грн підлягає перерахуванню ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз", 860 000 є винагородою приватного виконавця, а 500 грн є компенсацією витрат виконавчого провадження.
Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що присуджені на повернення відповідачем на користь позивача кошти в розмірі 8 600 000 грн мають майновий характер та за своєю правовою природою є грошовим зобов`язання, що також закріплено викладеними вище судовими рішеннями.
Відтак, на переконання позивача, відповідач повинен був сплатити вказану суму 10.02.2021 після набрання законної сили вироку Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі № 910/398/19, однак кошти в розмірі 8 600 000 грн сплачені відповідачем лише 25.07.2022, що зумовлено вчиненням відповідачем ряду дій задля невиконання грошового зобов`язання, в тому числі шляхом подання необґрунтованої заяви про роз`яснення абзацу 3 резолютивної частини вказаного вироку та стягнення даних коштів в процесі виконавчого провадження.
Таким чином, посилаючись на преюдиціальність вказаних вище рішень, а відтак і встановлених судом у справі № 910/398/19 обставин щодо необхідності повернення відповідачем коштів в розмірі 8 600 000 грн на користь позивача, позивачем нараховано на вказану суму інфляційні втрати за період 01.03.2021 по 30.06.2022 в розмірі 2 257 455, 80 грн. а також 3 % річних за період 01.03.2021 по 30.06.2022 в розмірі 344 235, 62 грн.
Заперечення відповідача проти позовних вимог фактично зводяться до нетипової ситуації щодо виконання вироку Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі № 910/398/19 в частині необхідності повернення коштів Позивачу та звертається увага суду на вчинення відповідачем всіх належних дій з метою виконання судового рішення та належної сплати коштів.
При цьому повернення позивачу коштів в розмірі 8 600 000 грн 25.07.2022 зумовлено виключно об`єктивними обставинами, які не залежали від волі Відповідача та відповідно виключають наявність вини останнього, що відповідно є обов`язковим для застосування міри відповідальності згідно з положеннями статті 614 ЦК України.
Також відповідач зазначав, що присудження повернення коштів в розмірі 8 600 000 грн відповідачем на користь позивача згідно вироку Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі № 910/398/19 не можна вважати зобов`язанням та як наслідок стверджувати про порушення останнього (за його відсутності).
Згідно доводів відповідача, останній був впевнений, що повернення на підставі вироку підлягають позивачу саме ті грошові кошти, які знаходяться на арештованих рахунках ТОВ "Метіда" та арешт з яких не знято станом на час розгляду даної справи.0
Крім цього, відповідач звертав увагу на те, що надані позивачем ухвали Вищого антикорупційного суду від 31.01.2022, 14.04.2022 та від 05.08.2022 не містять преюдиціальних фактів щодо наявності у позивача правової вимоги та не звільняє останнього від доказування обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Відповідач у поданому до суду першої інстанції відзиві зазначав власний розрахунок, в якому початок обрахунку починається з 10.12.2021 (з наступного дня отримання листа Позивача № 1332 від 03.12.2021) та по 22.07.2022 (дата списання коштів з рахунку Відповідача на користь Позивача) і відповідно суми інфляційних втрат та 3 % річних не повинні перевищувати 1 628 998, 63 грн та 159 041, 10 грн відповідно.
При цьому відповідач стверджував, що підстави для нарахування штрафних санкцій Позивачем відсутні, а зазначений розрахунок зроблений виключно на той випадок, якщо суд знайде підстави для нарахування штрафних санкцій.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.
Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1, 5 та 6 статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18.06.2021 у справі № 910/16898/19 дійшла висновку, що преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Ці правила також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі.
Вирішенні питання щодо наявності підстав для звільнення учасників процесу від доказування певних обставин варто також ураховувати положення частин шостої, сьомої статті 75 ГПК України, відповідно до яких обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
Аналізуючи положення частини сьомої статті 75 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18, пункт 32) дійшла висновку, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
У пункті 7.10 постанови від 01.09.2020 у справі № 907/29/19 (провадження № 12-17гс20) Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних життєвих обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом життєвими обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.
З огляду на зазначене, враховуючи результати розгляду в межах іншого (кримінального) провадження заяви відповідача про роз`яснення вироку та заяви позивача про зміну порядку та способу виконання вироку та постановленням Вищим антикорупційним судом у справі № 910/398/19 ухвал від 10.02.2021 та від 14.05.2021, якими на переконання суду встановлено обставини, які мають значення при вирішенні даної справи, а саме встановлення: необґрунтованості таких заяв; обов`язку відповідача добровільно повернути на рахунки ДП "Центргаз" ВАТ "Кіровоградгаз" грошові кошти в розмірі 8 600 000 грн.; не принциповість значення для виконання вироку суду з якого рахунку будуть кошти сплачуватися; подана представником ТОВ "Метіда" заява містить формальне посилання на незрозумілість вироку без жодних обґрунтованих мотивів; твердження приватного виконавця про відсутність у виконавчому листі заходів примусового виконання рішення суду не ґрунтується на вимогах закону та має ознаки правового пуризму.
Суд погоджується з наданою Вищим антикорупційним судом оцінкою доказів у вказаних вище судових рішеннях, що відповідно не заборонено згідно частини 7 статті 75 ГПК України, при тому, що постановлення таких судових рішень, в тому числі вирішення поставлених питань та завдань при розгляді справи № 910/398/19, не може вирішуватися господарським судом з огляду на юрисдикцію останнього та враховуючи межі заявлених вимог, однак може братися судом до уваги у якості доказів, якими сторони обґрунтовують правомірність заявлених вимог.
При цьому, судом враховано, що факт виникнення у відповідача обов`язку здійснити повернення коштів позивачу в розмірі 8 600 000 грн, як законному володільцю встановлено саме вироком Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі № 910/398/19, який набрав законної сили 10.02.2021, а відтак в силу положень частини 1 та 6 статті 75 ГПК України такі обставини визнаються сторонами, не підлягають доказуванню та є обов`язковими для даного складу суду при вирішенні справи про правові наслідки дій відповідача в частині виконання вказаного грошового зобов`язання.
Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зі змісту статей 526, 599, 611, 625 ЦК України вбачається, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК, за час прострочення.
Аналогічна правова позиція викладена в пункті 6.5 постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі № 915/880/18.
При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 07.03.2018 у справі № 910/3855/17.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Нарахуванням позивачем інфляційних втрат та 3 % річних є правом кредитора (Позивача), яке він може реалізувати при неналежному виконанні боржником грошового зобов`язанні, що наразі допущено Відповідачем та водночас є підставою для настання для останнього відповідних правових наслідків, в даному випадку передбачених частиною 2 статтею 625 ЦК України.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.
Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).
При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.
Додатково суд звертає увагу, що у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.
Колегія суддів апеляційного господарського суду, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних погоджується в висновком місцевого господарського суду, що останній є арифметично вірним та нарахованим у відповідності до вимог чинного законодавства, що відповідно свідчить про необхідність задоволення позову.
З огляду на встановлені судом вище обставини та підсумовуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідач з метою належного виконання вироку Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі № 910/398/19, який за наслідками апеляційного та касаційного переглядів залишено без змін та який набрав законної сили 10.02.2021, повинен був вчинити дії щодо його виконання, зазначені в абзаці 3 резолютивної частини.
Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем самостійних дій задля належного виконання вироку Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі № 910/398/19 після набрання ним законної сили (без початку процесу виконавчого провадження) в добровільному порядку та за наслідками його апеляційного перегляду. 
При цьому посилання відповідача на поважність такого невиконання з огляду на необхідність роз`яснення останнього чи то відсутність розрахункових рахунків, на які має здійснюватися перерахування коштів, є виключно суб`єктивною поведінкою сторони, яка на переконання суду є недобросовісною та не повинна впливати на право позивача отримати належні йому на законних підставах грошові кошти з огляду на "незрозумілість" для відповідача порядку виконання такого вироку та з огляду на правовий формалізм приватного виконавця.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що чинним законодавством взагалі не передбачено обов`язку кредитора звертатися з вимогою до боржника щодо виконання рішення суду, а направлення такої вимоги є виключно правом позивача.
Щодо доводів апелянта в частині відсутності в його діях вини, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені статтею 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями в розумінні відповідальності за неналежне виконання зобов`язання згідно положень статті 549 ЦК України та 230 ГК України, а тому наразі не вбачається необхідності встановлення факту наявності чи відсутності в діях відповідача вини, як підстави відповідальності згідно статті 614 ЦК України.
Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що надана до справи ухвала Вищого антикорупційного суду від 05.08.2022 у справі № 910/398/19 та рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.08.2022 у справі № 640/11648/22 не входить до предмету доказування по даній справі, оскільки фактично стосується дій приватного виконавця в межах виконавчого провадження № 69438131 та не впливає на встановлення обставин щодо виникнення у відповідача обов`язку виконати грошове зобов`язання.
Частинами 1-2 статті 74 ГПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Підсумовуючи викладене вище та встановлені обставини за сукупністю наданих сторонами доказів, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідачем неналежно виконано зобов`язання з повернення грошових коштів в розмірі 8 600 000 грн на виконання вироку Вищого антикорупційного суду від 06.08.2020 у справі № 910/398/19, а відтак позивачем правомірно заявлено вимоги про нарахування на підставі статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, у зв`язку з чим судом першої інстанції позов обґрунтовано задоволено повністю. 
У зв`язку з наведеним, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального та процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача відсутні.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).
За таких обставин решту аргументів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного господарського суду визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття постанови у даній справі.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За встановлених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2022 у справі №910/9649/22 ухвалене у відповідності до норм чинного законодавства, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Судові витрати.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метіда" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2022 у справі №910/9649/22 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2022 у справі №910/9649/22 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/9649/22 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 10.05.2023.

Головуючий суддя                                                            Г.А. Кравчук 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                Т.П. Козир