Постанова
Іменем  України 
13 квітня 2023 року
м. Київ
справа № 334/6223/20
провадження № 61-19794св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за  касаційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 06 липня 2021 року в складі судді Бредіхіна Ю. Ю. та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року в складі колегії суддів: Кухаря  С. В., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. 
Позовні вимоги мотивував тим, що 07 травня 2010 року між ОСОБА_3 , правонаступником якого він є, та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримав у борг грошові кошти в сумі 397 000,00 грн, що еквівалентно 50 000,00 доларам США, на строк до 07 травня 2011 року.
Однак відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, грошові кошти повернув лише 27 жовтня 2020 року. 
У зв`язку з викладеним, просив стягнути з відповідача інфляційні втрати за  період прострочення виконання зобов`язання з травня 2011 року по вересень 2020 року в сумі 661 308,73 грн, три проценти річних за період з  08  травня 2013 року по 27 жовтня 2020 року в розмірі 89 020,81 грн та пеню за період з 08 травня 2013 року по 27 жовтня 2020 року в сумі 1 083 810,00 грн.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 06 липня 2021  року,  залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року, позов задоволено частково.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних у розмірі 35 670,53 грн та інфляційні втрати в сумі 77 711,12 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з обґрунтованості вимог позивача в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, які заявлені в межах позовної давності.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг
У грудні 2021 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_4 звернувся до  Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 06 липня 2021 року та  постанову Запорізького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року й передати справу на новий розгляд.
Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права: застосування норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах; судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди неповно з`ясували обставини справи, неправильно визначили правову природу грошових коштів, які він просив стягнути, тому безпідставно не задовольнили позов у повному обсязі.
Також у грудні 2021 року ОСОБА_5 звернувся до Верховного Суду з  касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 06 липня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року в частині задоволених позовних вимогй передати справу на новий розгляд.
Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права: застосування норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України.
На обґрунтування касаційної скарги, зокрема зазначає, що судове рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням правил територіальної юрисдикції, оскільки він з квітня 2014 року зареєстрований у Печерському районі міста Києва, тому справа не підсудна Ленінському районному суду міста Запоріжжя, про що він неодноразово зазначав у судах, однак, незважаючи на ці обставини, суди розглянули справу по суті.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалами Верховного Суду від 11 січня 2022 року та від 24 травня 2022 року відкрито касаційні провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
23 червня 2022 року справа № 334/6223/20 надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.
Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. 
У жовтні 2020 року позивач звернувся до Ленінського районного суду міста Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
У позовній заяві зазначив, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з частиною шостою статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у  позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
У відповідь на запит суду Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради надав інформацію, що ОСОБА_2 був зареєстрований за  адресою: АДРЕСА_1 , з 02 грудня 1997 року по 03 квітня 2014 року.
Частиною десятою статті 187 ЦПК України передбачено, що якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у  встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 07 грудня 2020 року відкрито провадження у справі.
Разом з тим, після відкриття провадження у справі відповідач ОСОБА_2 заявив про непідсудність справи, посилаючись на те, що з 03 квітня 2014 року його місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 . На підтвердження цих обставин надав суду довідку про реєстрацію місця проживання особи від 02 лютого 2021 року (том І, а.с. 160).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
У частині другій цієї статті зазначено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.
Тобто, положення частини другої статті 31 ЦПК України застосовуються в тому випадку, коли територіальна підсудність справа змінилася вже після відкриття провадження у справі (наприклад, відповідач змінив своє зареєстроване місце проживання). 
Водночас, якщо на час відкриття провадження справа була підсудна іншому суду, про що суду стало відомо після прийняття її до свого провадження, застосуванню підлягає пункт 1 частини першої статті 31 ЦПК України.
У цій справі встановлено, що на час відкриття провадження у справі місце проживання відповідача було зареєстровано в Печерському районі міста Києва. 
Отже, справа належить до територіальної юрисдикції Печерського районного суду міста Києва.
Щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду
У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Підстави для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду передбачені статтею 403 ЦПК України.
Згідно з частиною першою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
Враховуючи, що заявник не навів обґрунтованих мотивівдля передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду і колегія суддів не встановила передбачених статтею 403 ЦПК України підстав для передачі справи, у задоволенні клопотання  ОСОБА_2  слід відмовити.
Щодо клопотання про постановлення окремої ухвали
Касаційна скарга ОСОБА_2 містить клопотання про постановлення окремої ухвали про допущені суддями Запорізького апеляційного суду порушення порядку відкриття апеляційного провадження та апеляційного розгляду.
Частиною десятою статті 262 ЦПК України передбачено, що суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.
Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.
Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.
Верховний Суд не встановив порушень, які давали б підстави для постановлення окремої ухвали в цій справі, тому клопотання ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
Висновки за результатом розгляду касаційних скарг
Згідно з частиною четвертою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і  передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Отже, оскільки відповідач при розгляді справи в суді першої інстанції зазначав про непідсудність справи і ця обставина підтверджується матеріалами справи, судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд за встановленою підсудністю, а саме до Печерського районного суду міста Києва.
При цьому, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду з обов`язкової підстави для скасування судових рішень, інша частина доводів касаційних скарг Верховним Судом по суті не оцінюється та не перевіряється.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що справа направляється на новий розгляд, касаційний суд не здійснює розподіл судових витрат.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 06 липня 2021 року та  постанову Запорізького апеляційного суду від 02 листопада 2021 року скасувати, а  справу направити на новий розгляд за встановленою підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            М. Ю. Тітов
                                                                                                            А. Ю. Зайцев
                                                                                                            Є. В. Коротенко