ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/660/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/8539/21 Категорія: 301030000 	Романенко В.А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       09 травня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Фетісової Т.Л., Сіренка Ю.В. 
за участю секретаря Новицької Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Роя Олега Володимировича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до корпорації «Житлобудінвест-1», приватного підприємства «Надія», про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом. 
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що між нею та Корпорацією «Житлобудінвест-1» 08.08.2011 року укладено договір № 15 про дольову участь у будівництві багаторівневих підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 1.1 цього договору ОСОБА_1 замовила у корпорації будівництво гаражу за адресою АДРЕСА_1 . Пунктом 2.1 договору визначено, що станом на дату укладення договору вартість гаражу складає - 100000 (сто тисяч) гривень. Згідно пункту 2.2 договору пайовик оплачує вартість гаражу у сумі 100000 грн., у цьому випадку вартість є фіксованою і перегляду не підлягає.
На виконання умов договору, позивачем внесена оплата, що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру № 30 від 17.08.2011 на суму 100000 (сто тисяч) гривень.
Тобто замовником в особі ОСОБА_1 виконано зобов`язання щодо оплати будівництва у повному обсязі.
Згідно пункту 4.1 договору корпорація зобов`язується здійснити будівництво об`єкту, ввести його в експлуатації.
Відповідно до п. 4.3 договору після завершення будівництва об`єкту і фінансування у повному обсязі пайовиком, передача гаража від корпорації до пайовика оформляється актом прийому-передачі.
Представником позивача направлялись адвокатські запити до ДАБІ в Черкаській області та Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради із проханням надати інформацію щодо здачу об`єкту в експлуатацію, проте такої інформації надано не було.
Згідно відповіді на адвокатський запит від 04.03.2021 Корпорацією «Житлобудінвест-1» повідомлено адвоката - представника ОСОБА_1 про те, що приватному підприємству «Надія» згідно договору від 03.04.2015 надано частину функцій замовника та підрядника щодо проектування та надано забезпечення припинення інвестиційного договору на будівництво багаторівневих підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_1 .
Вказала, що станом на дату звернення із позовом зобов`язання Корпорацією «Житлобудінвест-1» та/або ПП «Надія» перед ОСОБА_1 не виконано, а саме об`єкт нерухомості - гараж за адресою: АДРЕСА_1 не передано ОСОБА_1 для оформлення права власності.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на нерухоме майно - гараж за адресою АДРЕСА_1 (за умовами договору від 08.08.2011 № 15 про дольову участь у будівництві багаторівневих підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_1 ); стягнути з корпорації «Житлобудінвест-1» та приватного підприємства «Надія» судові витрати на сплату судового збору та витрати на правову допомогу.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 березня 2023 року у задоволені позову відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що позовні вимоги про визнання права власності на об`єкт інвестування - гараж за адресою АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню, оскільки на даний час об`єкт зданий в експлуатацію. В даному випадку позивачем вибраний невірний спосіб захисту.
Крім того, як було з`ясовано в судовому засіданні, на даний час є власники гаражів за вказаною адресою. Під час розгляду даної справи представником позивача не заявлялося клопотання про залучення власника спірного гаража до справи, в якості співвідповідача.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_1  - адвокат Рой О.В. подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з недотриманням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи. Просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалою суду від 21.09.2021 року було зобов`язано відповідачів надати до суду, зокрема, інформацію про стан виконання договору №15 про дольову у будівництві багаторівневих підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_1 від 08.08.2011 року, а саме будівництво об`єкту нерухомості, здачу в експлуатацію та можливість (точну або орієнтовну дату, час) передачі гаражу АДРЕСА_1 у власність. 
Разом з тим, відповідачами не надано витребуваної судом інформації та документів, що судом першої інстанції залишено поза увагою.
В матеріалах справи відсутні докази про здачу об`єкта в експлуатацію та присвоєння адреси об`єкту нерухомості.
Крім того, Корпорація «Житлобудінвест-1» у відзиві на позовну заяву вказувала, що на сьогоднішній день вказаного об`єкту нерухомого майна не існує, оскільки він на цей момент не є збудованим, і, відповідно не є об`єктом цивільних правовідносин.
Згідно відзиву поданого ПП «Надія» у справі №712/8536/21, останнім вказано, що об`єкт будівництва не введений в експлуатацію, тобто як об`єкт нерухомого майна не існує.
Вказує, що на момент вирішення зазначеного спору позивач у встановленому законом порядку не набув права власності на спірне нежитлове приміщення, оскільки фактів створення відповідного об`єкта нерухомості шляхом завершення його будівництва та прийняття в експлуатацію в установленому законом порядку не було та в матеріалах справи не містилось як належні докази.
Зазначає, що визнання за особою майнових прав як різновид загального способу захисту - визнання права, може бути використаний не тільки в речово-правових відносинах, але й у зобов`язально-правових, так як сам по собі факт перебування осіб у тих чи інших відносинах, у тому числі договірних, не може перешкоджати застосуванню до цих відносин норм інститутів загальної частини цивільного права.
У відзиві на апеляційну скаргу ПП «Надія» вказує, що будь-якої допустимої, аргументованої позиції щодо порушення прав позивача ПП «Надія» та/або правонаступництва у зобов`язанні перед позивачем, апеляційна скарга та позов не містить. Сам факт ведення будівництва на земельній ділянці, де начеб-то повинно бути в майбутньому майно позивача, не може породжувати для ПП «Надія» зобов`язань перед відповідачем. ПП «Надія» не укладало з ОСОБА_1 жодних договорів, не отримувало від неї коштів, не є правонаступником Корпорації «Житлобудінвест-1», та не укладало з останнім договорів, з яких би випливали у майбутньому будь-які зобов`язання ПП «Надія» перед ОСОБА_1 .
Представником позивача в апеляційній скарзі було викладено свою позицію, що об`єкт не зданий в експлуатацію та його не існує, незважаючи на докази подані ПП «Надія» в залі суду, а саме Сертифікат №ЧК122220912151 від 12.09.2022 року, що засвідчує закінчення будівництва та його готовність до експлуатації багатоярусних підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_1 та дані об`єкти нерухомості наразі передані у власність відповідно до умов договорів купівлі-продажу.
Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 08.08.2011 року між ОСОБА_1 та корпорацією «Житлобудінвест-1» укладено договір № 15 про дольову участь у будівництві багаторівневих підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 1.1 договору № 15 пайовик замовляє у корпорації будівництво та сплачує вартість, а корпорація будує та приймає кошти на будівництво гаража, що будується у АДРЕСА_1 .
Пунктом 2.1 договору визначається, що сторони домовились, що станом на дату укладення договору вартість гаража складає - 100000 (сто тисяч) гривень.
Згідно пункту 2.2 договору пайовик оплачує вартість гаражу у сумі 100000 грн., в строк до 01.01.2012 року, у цьому випадку вартість є фіксованою і перегляду не підлягає.
На виконання вимог договору ОСОБА_2 внесла оплату у розмірі 100000 грн., що підтверджується квитанцією прибуткового касового ордеру № 30 від 17.08.2011.
Згідно пункту 4.1 договору корпорація зобов`язується здійснити будівництво об`єкту, ввести його в експлуатацію в 2012 році, при умові повного фінансування вказаного об`єкту усіма пайовиками.
Відповідно до п. 4.3 договору після завершення будівництва об`єкту і фінансування його у повному обсязі пайовиком, передача гаража від корпорації до пайовика оформляється актом прийому-передачі.
В судовому засіданні встановлено, що 03.04.2015 року між корпорацією «Житлобудінвест-1» та приватним підприємством «Надія» був укладений договір щодо передачі до ПП «Надія» земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій здійснювалось будівництво підземних гаражів, в тому числі гаражу № 15 , який є предметом позову.
За п. 2.3. вказаного договору ПП «Надія» зобов`язувалось укласти договори цесії з третіми особами, що були залучені корпорацією «Житлобудінвест-1» для дольової участі у будівництві шляхом укладення з ними договорів фінансування будівництва, та мають право вимоги майнових прав на одержання у власність частин об`єкту нерухомості (після закінчення об`єкту будівництвом), будівництво якого здійснювалось на виконання Інвестиційного договору. Корпорація «Житлобудінвест-1» стверджує та гарантує, що кількість третіх осіб складає 18.
Пункт 2.3.1 передбачає, що у випадку виявлення осіб, які не увійшли до зазначеного переліку, ПП «Надія» вважається вільною від розгляду претензій та виконання будь-яких зобов`язань (вимог), що пред`являються такими особами.
Вказані обставини були повідомлені листом від 14.04.2021 року у відповідь на адвокатський запит адвокату Рой О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 та надані відповідні копії підтверджуючих документів.
З огляду на факт укладення договору від 03.04.2015 року дія та правовідносини по договору № 15 від 08.08.2011 року між Корпорацією «Житлобудінвест-1» та ОСОБА_1 були припинені.
Договір цесії між ПП «Надія» та ОСОБА_1 не укладався.
ПП «Надія» були укладені договори цесії з третіми особами, кількість яких складає 18 осіб, однак з ОСОБА_1 договір не був укладений.
Отже, як установлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами у справі, що будь-які договори між ОСОБА_1 та ПП «Надія» не укладалися, а тому між даними сторонами відсутні зобов`язальні правовідносини. 
Відповідно до Сертифікату №ЧК122220912151 від 21.09.2022 року Управління Державного Архітектурно-будівельного контролю Черкаської міської ради засвідчило відповідність закінченого будівництвом об`єкта будівництва багатоярусних підземно-надземних гаражів по АДРЕСА_1 проектній документації та підтвердила готовність його до експлуатації.
Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року                №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.
У вказаній нормі зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на нерухоме майно - гараж.
19 січня 2022 року адвокатом позивача подано до суду заяву про зміну предмету позову, в якій він просив суд визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт інвестування - гараж за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до частини 3 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Частиною 2 статі 258 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.
Матеріали справи не містять ухвали суду про прийняття судом першої інстанції до розгляду змінених позовних вимог. Також про їх прийняття судом також не міститься інформації в протоколах судових засідань.
У зв`язку з наведеним, суд мав розглядати справу на підставі позовних вимог щодо визнання права власності на нерухоме майно та надавати оцінку саме такому способу захисту позивача.
У постанові від 14 грудня 2021 року у справі ;344/16879/15-ц (провадження №14-31цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що у випадку набуття права власності на новостворене нерухоме майно саме інвестор набуває первинне право власності, на яке раніше не було і не могло бути зареєстроване право власності інших осіб. Ефективним та належним способом захисту прав інвестора у такому випадку буде визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України.
Судом встановлено, що позивач виконала грошові зобов`язання за договором №15 пайової участі у будівництві багатоярусних підземно-наземних гаражів по АДРЕСА_1 від 08.08.2011 року, за якими набула право вимоги, повністю сплативши вартість об`єкта будівництва, тобто вчинила дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права власності на об`єкти інвестування після завершення їх будівництва та введення в експлуатацію.
У матеріалах справи міститься сертифікат №ЧК122220912151 від 21.09.2022 року долучений стороною позивача та який наданий ПП «Надія» на запит адвоката, який свідчить про прийняття вказаних гаражів до експлуатації.
Даний сертифікат було долучено до матеріалів справи представником позивача, що свідчить про обізнаність сторони позивача про введення побудованих гаражів в експлуатацію.
Крім того, ПП «Надія» до відзиву на апеляційну скаргу також надала копію зазначеного сертифікату та наказ №4386-а від 30 вересня 2022 року «Про присвоєння адреси», у відповідності до якого багатоярусним підземно-наземним гаражам надано адресу АДРЕСА_1 .
Отже, наразі матеріалами справи достовірно установлено, що спірний об`єкт прийнятий до експлуатації, а тому належним способом захисту прав позивача є визнання за покупцем права власності на проінвестоване майно (гараж).
Саме такі вимоги позивачем було заявлено до суду, та у зв`язку із неприйняттям судом першої інстанції змін предмета позову, підлягають до розгляду.
Отже, позивачем вірно обраний спосіб захисту, а тому суд дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з цих підстав.
У той же час, колегія суддів звертає увагу, що у ОСОБА_1 відсутні будь-які зобов`язальні правовідносини із відповідачем ПП «Надія», та крім того, у самому договорі на дольову участь у будівництві не конкретизовано, будівництво якого саме гаража інвестує позивач, тобто відсутні ідентифікуючі ознаки об`єкта, як-то поверх, номер гаража, площа і т.д. 
Тобто заявлені позивачем вимоги є не конкретизованими, а містять абстрактний характер. При цьому, суд позбавлений можливості задовольнити вимоги про визнання права власності без визначення конкретного об`єкту його набуття. 
Крім того, за твердженнями відповідача ПП «Надія» гаражі є проданими, тобто на них набуто право власності третіми особами, яких не залучено до участі у розгляді справи.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та за відсутності визначеної процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).
З огляду на встановлені обставини у справі, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на нерухоме майно - гаража за адресою АДРЕСА_1 задоволенню не підлягають саме з наведених судом апеляційної інстанції підстав.
Враховуючи, що судом першої інстанції в цілому прийнято вірне рішення по суті спору, тому колегія суддів не вбачає підстав для його скасування чи зміни.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 35, 258, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Роя Олега Володимировича - залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 березня 2023 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 15 травня 2023 року.

Судді: