ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" травня 2023 р.                                 Справа №914/611/23
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                              Орищин Г.В.
суддів                              Галушко Н.А.
                              Желіка М.Б.
секретар судового засідання Костерева О.А. 
розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» від 29.03.2023
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.03.2023 про повернення позовної заяви заявнику
у справі № 914/611/23
за позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», м. Львів
до відповідача Комунального підприємства «Бориславтеплоенерго», м. Борислав
про стягнення заборгованості у розмірі 1138434,70 грн.

без участі представників сторін

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до Комунального підприємства «Бориславтеплоенерго» про стягнення заборгованості у розмірі 1138434,70 грн.
Ухвалою від 27.02.2023 місцевий господарський суд відмовив в задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про відстрочення сплати судового збору та залишив позовну заяву без руху, надавши позивачу можливість у десятиденний строк усунути недоліки поданої позовної заяви та подати суду докази сплати судового збору в розмірі 17076,52 грн.
З огляду на невиконання позивачем вимог ухвали суду від 27.02.2023, ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.03.2023 позовну заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» повернуто заявнику.
Не погодившись із постановленою ухвалою місцевого господарського суду, Акціонерне товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (далі АТ «Львівгаз») оскаржило таку в апеляційному порядку. На переконання апелянта, при постановленні вказаної ухвали, місцевий господарський суд порушив ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обмеживши право АТ «Львівгаз» на доступ до суду. Суд проявив надто формальне відношення та не вирішував питання чи була в позивача реальна можливість сплатити велику суму судового збору. Водночас, повернення позовної заяви АТ «Львівгаз» не відповідає завданням господарського судочинства і є неправомірним позбавленням права на доступ до правосуддя. Разом з тим, скаржник зазначає, що отримує грошові кошти лише з тарифу на розподіл природного газу, що позбавляє його можливості сплатити судовий збір.
Вказану апеляційну скаргу, згідно протоколу автоматизованого розподілу між суддями Західного апеляційного господарського суду від 03.04.2023, передано на розгляд колегії суддів у складі головуючої судді Орищин Г.В., суддів Желіка М.Б. та Марка Р.І.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.04.2023 АТ «Львівгаз» поновлено строк на подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.03.2023 у справі № 914/611/23, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, та, серед іншого, витребувано в скаржника позовну заяву з додатками, а в місцевого господарського суду матеріали вказаної справи.
Після надходження на адресу суду апеляційної інстанції матеріалів справи, ухвалою суду від 20.04.2023 апеляційну скаргу АТ «Львівгаз» призначено до розгляду в судовому засідання на 10.05.2023.
26.04.2023 на розгляд суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечив доводи скаржника, вважає подану АТ «Львівгаз» апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, оскільки застосування в оскаржуваній ухвалі місцевим господарським судом норм права є очевидним та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, відтак позову заяву повернуто заявнику за наявності на те правових підстав. Водночас, відповідач зазначив, що місцевим господарським судом належним чином обґрунтовано підставність відмови в задоволенні клопотання АТ «Львівгаз» про відстрочення сплати судового збору за подання позову.
2 травня 2023 на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції позивач подав оригінали позовної заяви у справі № 914/611/23, яка була повернута ухвалою суду від 16.03.2023 та оригінал клопотання про відстрочення сплати судового збору.
Розпорядженням в.о. керівника апарату Західного апеляційного господарського суду від 08.05.2023 за № 107, у зв`язку із перебуванням у відпустці члена колегії судді Марка Р.І., проведено автоматизовану заміну складу суду для розгляду апеляційної скарги у справі № 914/611/23.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2023, у склад колегії замість судді Марка Р.І. введено суддю Галушко Н.А.
Сторони участі уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарга, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень. Водночас, скаржником 10.05.2023 подано клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.
З огляду на ту обставину, що участь представників сторін в судовому засіданні ухвалою суду обов`язковою не визнавалась, сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористалися, враховуючи позиції сторін, викладені ними в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу АТ «Львівгаз» за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали відсутні, з огляду на наступне:
Ухвалою від 27.02.2023 у справі № 914/611/23 Господарський суд Львівської області відмовив у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про відстрочення сплати судового збору та залишив позовну заяву без руху, надавши позивачу можливість у десятиденний строк усунути недоліки поданої позовної заяви та подати суду докази сплати судового збору в розмірі 17076,52 грн.
Відмовляючи в задоволенні заявленого АТ «Львівгаз» клопотання про відстрочення сплати судового збору, місцевий господарський суд виходив з того, що склад сторін у даній справі та предмет позову не свідчать про наявність умов, визначених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», для задоволення вказаного клопотання АТ «Львівгаз», натомість, саме лише скрутне матеріальне становище юридичної особи не є безумовною підставою для відстрочення сплати судового збору.
Відповідно до частини другої статті 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Порядок відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати визначається статтею 8 Закону України «Про судовий збір».
Частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» унормовано, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а)   військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Згідно з частиною другою статті 8 зазначеного вище Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Отже суд, враховуючи майновий стан сторони, наділений правом відстрочити сплату судового збору: 1) за клопотанням фізичних осіб, тільки за наявності певних умов; або 2) якщо предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Із системного аналізу змісту норм зазначеної статті вбачається, що норми пунктів 1 та 2 частини 1 статті 8 Закону «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію (майнового стану учасника справи - юридичної особи), а норми пункту 3 частини 1 цієї статті можуть бути застосовані до юридичної особи за наявності майнового критерію, але тільки у справах, визначених цим пунктом, тобто предметом позову у яких є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 0940/2276/18).
Оскільки предметом спору у справі не є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю, а положення пунктів 1, 2 частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір» не поширюються на юридичних осіб, незалежно від наявності майнового критерію, а тому і підстав для відстрочення сплати судового збору у цій справі немає (подібна за змістом правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 05.03.2021 у справі № 910/9741/20, від 06.01.2021 у справі № 927/579/19, від 31.03.2021 у справі № 903/465/20, від 26.04.2021 у справі № 5028/19/59/2012, від 22.02.2021 у справі №   910/17424/19, від 19.04.2021 у справі № 908/859/20, у постанові від 25.03.2021 у справі № 912/3514/20).
При цьому, питання про відстрочення (розстрочення) судом сплати судового збору вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статті 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
За змістом частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до практики ЄСПЛ положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (див. рішення суду від 28.10.1998 року у справі «Ейрі проти Ірландії», серія А, №   32).
Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти (див. рішення суду від 28.11.2006 у справі «Апостол проти Грузії», заява № 40765/02). При цьому, Суд в якості «законної мети» визнає, зокрема, фінансування функціонування органів судової влади та дію в якості стримуючого фактору від легковажних позовів (див. рішення суду від 12.06.2007 року у справі «Станков проти Болгарії», заява № 68490/01)
Отже, законодавче закріплення судових витрат має на меті: по-перше, відшкодування державі витрат, понесених на утримання судової системи і забезпечення її діяльності (саме у цьому проявляється компенсаційна функція інституту судових витрат); по-друге: покладає певні витрати на тих, хто звертається до суду за захистом, що покликано дисциплінувати фізичних та юридичних осіб від подання до суду необґрунтованих заяв та клопотань, забезпечуючи таким чином також процесуальну економію.
Як визначено у рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України» (заява №         24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду «за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ешингдейн проти Сполученого Королівства» (пункт 57).
ЄСПЛ в рішенні «Креуз проти Польщі» у справі 28249/95 від 19 червня 2001 року зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.
З огляду на відсутність умов, визначених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення клопотання АТ «Львівгаз» та відстрочення сплати судового збору.
Враховуючи ту обставину, що позивач вимоги ухвали Господарського суду Львівської області від 27.02.2023 не виконав, належних доказів на підтвердження сплати судового збору суду не надав, відтак, в силу вимог ч. 3 ст. 174 ГПК України, місцевий господарський суд правомірно та обґрунтовано повернув заяву Акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «Львівгаз».
З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування оскаржуваної ухвали, оскільки така постановлена відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз».

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.03.2023 про повернення позовної заяви у справі № 914/611/23 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20-ти днів відповідно до ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 15.05.2023

Головуюча суддя          Г.В. Орищин

суддя          Н.А. Галушко

суддя          М.Б. Желік